16. SVENSKA LEDAMÖTER 



dr kmt, så pröfvade Kongl. Academien skäligt ej ännu något 

 visst slut fatta, antingen öfver Hr Roberg skall parenteras 

 eller ej, innan Academien fått göra sig underrättad, om be- 

 mälte Hr Roberg för Kongl. Academien gjort någon disposi- 

 tion, hvarmedelst de utlofvade 300 dr kunna blifva betalte». 

 Bref i saken skulle afgå till herr Linn^us, men denne svarade, 

 att han icke hade kännedom om någon disposition, och på 

 det ifrigaste undanbad sig uppdraget att kräfva arfvingarna 

 på penningar. 



Ar 1783 har akademien för sista gången fattat beslut om 

 ledamöters uteslutning. Rosenhane omtalar förhållandet i 

 dunkla och rätt tvetydiga ordalag,^ hvarför en närmare redo- 

 görelse här torde vara på sin plats. 



Den 6 nov. 1782 »föreställde H. Exc. grefve Höpken, huru 

 visse ledamöter aldrig någonsin budit til att fullgöra de skyl- 

 digheter, som Academiens lagar af dem äska, och att det så- 

 ledes icke vore obilligt dem utesluta; men sådant borde icke 

 ske i full academi, där de i fråga kommande utan tvifvel kunde 

 hafva sina försvarare, som sökte hindra tillställningen, utan 

 det vore nog, om Academiens bägge secreterare associerade 

 sig två eller tre oväldiga män af Academiens ledamöter, i 

 hvilkas sällskap de företoge och afgjorde saken». 



Detta beviljades enhälligt, men tvifvelsutan fanns verk- 

 ställigheten oangenäm, och det behöfdes förnyad påminnelse 

 om det fattade beslutet och intrycket af den öfverväldigande 

 auktoritet, som Höpken utöfvade såsom den sist öfverlefvande 

 af akademiens stiftare, för att bringa saken till afgörande. 

 Detta skedde först nära ett år senare, såsom framgår af 

 följande: 



Protocoll hållet på Observatorium d. 18 Sept. 1783. 



Kongl. Vetenskaps Academien har länge anmärkt, huru någre af dess 

 Ledamöter ganska litet eller intet brytt sig om dess vid magt hållande; 

 icke desto mindre har Academien den ena tiden efter den andra haft för- 

 drag med att lämpa till dem all den stränghet, som Lagarna innehålla, i 

 förväntan, att ett varmare sinnelag hos dessa Ledamöter någon gång skulle 

 yppas, och att de skylldigheter emot Academien, som en tid af hinder och 

 förfall kunnat vara åsidosatte, skulle på en annan tid, om icke med dubbel 

 ifver, dock åtminstone med något tecken deraf ärsättas; men all denna 



1 »Jag skulle önska icke behöfva anföra, att Akademien emot dem (ledamöter som icke 

 uppfyllt eller öfvertrSdt gmndreglema) utöfvat lagarnes föreskrift, och kunna utplåna ur 

 dess akter, om dertill skulle finnas någon anledning». Anteckn. till Vet.-Akad.s historia, a. 23. 



