18 SVENSKA LEDAMÖTER 



Som man också icke hade anledning att förmoda, det nyssnämnde 

 Herrar skulle hädanefter blifva mer nyttige är hittils, så funno också De- 

 puterade för skäligt, att de icke mer borde räknas ibland Academiens 

 hundrade Ledamöter, och således icke heller ibland dem i Almanachan 

 upptagas, intill dess att de viste så nöjagtiga prof af sin nit för Academien, 

 att de sådant förtjente. 



Utom de nu anförde, voro också 2:ne andre Ledamöter, näml. Bergs- 

 Rådet Hr. Baron Funic och Bergmästaren Leijel, som befunnos på lång tid 

 icke hafva låtit förmärka särdeles omtanke för Academiens välgång; men 

 som desse dels af trägna ämbets göromål, dels af sina år kunde vara ur- 

 sägtade, hälst de förut på flera sätt tillkännagifvit, att de älskade Acade- 

 mien, så tyckte Deputerade billigt vara, att dem tills vidare bibehålla, och 

 nu endast låta afgå till dem en liten påminnelse om den 5:e § i Lagen. 

 A. M. v. Arbin. B. Bergius. Pehr Wargentin. 



J. L. Odlielius. Henr. Nicander. 



Detta protokoll föredrogs d. 24 sept. 1783 »uti conclav, 

 sedan alle främmande blifvit utviste», och blef »af pluralite- 

 ten gilladt, ehuru en och annan talte för professoren Rosen- 

 blad, såsom en vid universitetet i Lund förtjänt man; men», 

 tillägges det, »som Kongl. Academien d. 6 nov. förledet år 

 engång afsagt sig domsrättighet vid uteslutningen och utom- 

 dess nu äfven var pluralitet för deputationens göromål, så 

 kunde på denna talan intet afseende göras». 



Afsikten med det onekligen i flera afseenden egendomliga 

 förfarandet var, att saken skulle förlöpa helt och hållet i 

 tysthet; måhända lyckades man häri så grundligt, att den 

 inom akademien själf råkade i glömska, ty på annat sätt kan 

 man knappast förklara, att öfver en af de uteslutna, Rosen- 

 blad, inom akademien tolf år efter hans död hölls en hög- 

 tidlig parentation, hvarvid loford om hans person och hans 

 verksamhet icke sparades. ^ 



I själfva valsättet företogs under de första åren af aka- 

 demiens tillvaro ingen väsentligare förändring. Tvifvelsmålet 

 huruvida en person, som en gång fallit igenom, kunde ånyo 

 föreslås, löstes j åkande d. 20 juni 1741, med tillägget att för 

 sådant fall bordläggning af förslaget icke vore behöfligt. Den 

 18 jan. 1746 förekom för första gången, att vid ett val nej- 

 rösterna uppgingo till jämnt en fjärdedel af jarösterna, och 

 »då därom ej något var stadgadt, beslöt Academien, att denna 



1 Åminnelsetal öfver E. Rosenblad af J. L. Odhelius d. 14 maj 1808. 



