20 SVENSKA LEDAMÖTER 



lediga. Detta skedde genom en d. 25 juni 1752 antagen »lag», 

 som stadgade, »att så ofta det händer att flere äro löreslagne, 

 än rum äro ledige, bör först genom fleste rösterna afgöras, 

 hvilken af de föreslagne må den gången komma i conside- 

 ration». 



Under den tid, då de här relaterade besluten fattades, 

 hade Höpken blott sällan kunnat deltaga i akademiens öfver- 

 läggningar, men d. 24 okt. 1752 kom han åter till städes, och 

 då nu såsom förberedelse till ett ledamotsval frågades, om 

 några rum vore lediga, tog han till ordet och yttrade, »att 

 den frågan vore alldeles onödig, emedan det utmärkte, att 

 Academien skulle bestå af ett slutet antal ledamöter, hvilket 

 vore tvärt emot Academiens grundreglor. Han visade på ena 

 sidan, att Academien hvarken lider eller behöfver blygas för 

 ett stort antal ledamöter, när alla äro värdige, helst Acade- 

 mien efter samma grundreglor äger frihet att utesluta dem, 

 som ej fullgjort sin skyldighet. På andra sidan varnade han 

 Academien att i oträngde mål gå ifrån grundreglorna, eme- 

 dan deras heliga efterlefnad är Academiens starkaste stöd, 

 som härtills uppehållit henne.» 



»Häröfver discourerades länge», säger protokollet, utan 

 att något visst beslöts, tills frågan ånyo förekom d. 6 febr. 

 1753, då man erinrade sig, att en inskränkning af ledamots- 

 antalet innebar en sådan ändring af grundreglerna, för hvars 

 beslutande jämväl de frånvarande ledamöterna borde höras. 

 Då nu detta icke skett och dessutom Höpkens förut anförda 

 »viktiga skäl» af andra ledamöter ånyo framdrogos, så blef det 

 förut fattade beslutet »tills vidare förklaradt ogiltigt och an- 

 talet af ledamöter lämnadt fritt och oinskränkt, dock med 

 det förbehåll, att voteringar ej oftare skola företagas än vid 

 prsesidii ombyten, helst de årstider, då Academien är talrik, 

 på det valen med så mycket större försiktighet och gransk- 

 ning må aflöpa». 



Emellertid visade sig akademien fortfarande »ganska obe- 

 nägen» att öka ledamöternas antal öfver hundratalet, och 

 denna obenägenhet betonades vid flera tillfällen samt föran- 

 ledde slopande, delvis eller helt, af föreliggande förslagslistor. 



Missnöje med det antagna valsättet var ock rådande och 

 kom till uttryck d. 5 nov. 1760, då Faggot hemställde, att 

 däri måtte göras någon ändring »till att förekomma det ej 

 så många promiscue må föreslås». Men »Academien fann 



