22 SVENSKA LEDAMÖTER 



ningen, först öfver de äldre och sedan de yngre candidateme, efter deras 

 nummer. Hvar och en som får fulla ^U af rösterne blifve ledamot. När 

 så månge nye ledamöter blifvit valde, som förut varit öf verensko mmit, af- 

 stadnar omröstningen, och de öfrige candidater besparas til nästa år. 



11. Om någon candidat vid denne senare omröstning ej fått fulla 

 tre-fjerdedelar af rösterne, blifve han ändock än et år candidat, dock så, 

 at han förlorar sin nummer och blir den siste af de öfrige candidateme. 

 Men blir han följande året å nyo utvoterad, uteslutes då äfven af candidat 

 listan, och kan ej å nyo föreslås utan nya skäl. 



12. Vid förenämnde omröstningar gälle ingens röst, som ej vid sam- 

 mankomsten då är sjelf närvarande. 



13. När ny ledamot är vald, notificeras ej des val uti de allmänna 

 tidningarne, förr än han munteligen eller skrifteligen låtit förstå, at han 

 är nögd at ingå de förbindelser, som grundreglerna honom ålägga. 



14. Då ledamöters val, eller öfverläggningar derom förehafvas i Aca- 

 demien, må ingen utom Academiens ledamöter vara tilstädes. 



Dessa bestämmelser skulle till en början gälla under en 

 tid af tre år; »men år 1765 kan åter komma under öfver- 

 läggning, huruvida de må förbättras, fastställas eller til ber 

 hagelig tid längre pröfvas». En ny pröfning kom dock icke 

 efter den förelagda tiden till stånd, och de antagna reglerna 

 fortforo att tillämpas, vare sig genom vanans makt eller där- 

 för att, såsom senare påstods, de icke framkallade något miss- 

 nöje. 



Olägenheterna af det komplicerade valsättet måste dock 

 omsider göra sig gällande. Dessa påpekades i ett d. 28 jan. 

 1795 uppläst dictamen af herr Odhelius, hvilket föranledde, 

 att akademien uppdrog åt kanslirådet Nils von Rosenstein 

 att i ärendet inkomma med sina tankar och afgifva förslag 

 till förbättring. 



Det memorial, som han med anledning häraf afgaf d. 

 10 maj 1795, gick hufvudsakligen ut på, att den första om- 

 röstningen, det s. k. scrutinium, skulle afskaffas och att själfva 

 valet skulle ske så, att för hvart ledigt rum enhvar af de 

 närvarande skrefve på en sedel namnet på den af de före- 

 slagne, som han ansåge värdigast, då den. som fått de flesta 

 rösterna vore lagligen vald. Härvid framkastades den tanken, 

 att det lämpligaste måhända vore, att ledamöterna fördelades 

 i vissa klasser, och att nyvalen gjordes beroende af de ledig- 

 heter, som inom enhvar af dessa yppade sig. 



Frågan om klassindelning var, såsom ofvan påvisats, ingen 

 nyhet i akademien; nu blef den ett af de viktigaste momen- 

 ten i diskussionen om en reform af valsättet. 



