30 SVENSKA LEDAMÖTER 



bygga förnyandet af dylika inval, då i grundreglerna af 1820, 

 vid angifvandet af »Akademiens föremål», infördes uttrycket, 

 att akademien fortfar att »inom sig förena sådane Män, som 

 synas bäst kunna dertill bidraga». Samma ord upprepades 

 i grundreglerna af såväl 1842 som 1850, men frågan om deras 

 tolkning förekom först år 1885. Då hade, »under förutsätt- 

 ning att akademiens grundreglor ej lade något hinder där- 

 emot», till ett ledigt inländskt rum i första klassen föreslagits 

 professorn vid Stockholms högskola, fru SopmE Kowalewski, 

 och l:a och 2: a klasserna hade uppfört henne på förslaget 

 under förklaring, att de ansågo intet sådant hinder möta, 

 hvaremot akademiens sekreterare anmält sin reservation. Den 

 senares uppfattning gillades af akademien, som d. 9 dec. 1885 

 efter en längre öfverläggning med 28 röster mot 13 vägrade 

 sitt godkännande af klassernas förslag på den grund, att 

 ordalydelsen af § 1 i grundreglerna lade hinder i vägen mot 

 inväljande af kvinna i akademien. Ett med anledning häraf 

 af herr Mittag-Leffler väckt förslag, att i nämnda § ordet 

 »män» skulle utbytas mot »personer», blef likaledes förkas- 

 tadt med 34 röster mot 16 vid akademiens sammankomst 

 d. 10 febr. 1886. 



De gällande grundstadgarna hafva otvetydigt fastslagit 

 likställdheten mellan man och kvinna, och akademien har 

 gjort en tillämpning häraf genom att år 1910 välja fru Marie 

 CuRiE till utländsk ledamot. 



Akademien hade under 1700-talet kallat några norrmän 

 till utländska ledamöter, men af dessa var vid unionens in- 

 gående endast en, bergverksdirektören Ole Henckel, ännu 

 i lifvet. Dennes namn var dock redan 1811 struket från leda- 

 motslistan, antagligen därför att han då troddes vara död. 

 Frågan om en öfverflyttning från den ena till den andra lis- 

 tan, som 1809 afgjorts beträffande de finska ledamöterna, före- 

 låg således icke beträffande norrmännen år 1814. Ej heller 

 togs nationalitetsspörsmålet i betraktande, då redan året därpå 

 norske statsministern Peder Anker föreslogs till ledamot. 

 Hvarken i den d. 22 febr. 1815 daterade förslagsskrifvelsen 

 eller vid det d. 5 nästföljande april försiggångna valet kom 

 någon tvekan angående hans placering bland de inländska 

 ledamöterna till synes. 



Ehuru 1820 års grundregler uppdragit skillnaden mellan 



