UTLÄNDSKA LEDAMÖTER 111 



kännagaf sekreteraren Wargentin d. 23 febr. 1780, att en del 

 af de utländska ledamöterna »icke en gång svarat på kallel- 

 sen, mycket mindre tackat för diplomet, som Academien till 

 dem öfversändt», och han frågade därför »hvad utväg mot 

 en sådan otacksamhet skulle tagas». Svaret härå lyder, att 

 »Kongl. Academien, som icke annat kunde än afhöra detta 

 uppförande med missnöje och anse det för en vanvördnad, 

 tyckte väl i följd däraf, att så kallsinte ledamöter borde utur 

 matrikeln strax utstrykas, men på det ingen collision måtte 

 uppkomma för det närvarande mellan henne och dess från- 

 skilde lemmar i anseende till mer eller mindre billighet, så 

 ville K. Academien ifrån en sådan utstrykning afstå; men på 

 det likväl någon lag måtte gifvas för framtiden mot dylik 

 kallsinnighet», så förnyades beslutet att, »då hädanefter en 

 utlänning väljes till ledamot, skall hans namn icke förr uti 

 matrikeln inskrifvas, än han svarat på kallelsen». 



En liknande fråga bragtes på tal af sekreteraren Nican- 

 DER, som d. 15 maj 1790 »hemställte, huruvida utländske 

 ledamöter för sådane i längden kunna anses, då de på lång 

 tid icke låta höra af sig, och man ej vet om de äro lefvande 

 eller döde», men ej heller denna gång tilltrodde akademien 

 sig att fatta beslut, utan frågan uppsköts till »en annan gång», 

 hvilken, att döma af protokollen, ej synes ha inträffat förr 

 än d. 3 maj 1837, då Berzelius tillkännagaf, att underrättelse 

 saknades, huruvida akademiens utländske ledamot i 5:e klas- 

 sen Napione vore i lifvet, hvilket icke syntes troligt, då han 

 blifvit invald redan 1790 och »under en lång följd af år icke 

 låtit höra af sig». Det föreslogs därför att, »med Herr Na- 

 pione förbehållen rätt till ledamotskap i Akademien, därest 

 framdeles skulle befinnas att han icke vore död, det rum 

 han innehaft finge imedlertid tillsättas, helst flere utmärkte 

 personer vore att därtill föreslå»; och härtill gaf akademien 

 sitt bifall, dock icke utan protest af en ledamot, herr Ceder- 

 schiöld, som »ansåg, att närmare borde efterforskas huruvida 

 herr Napione verkligen vore död, innan akademien skred till 

 återbesättande af det rum han erhållit, och trodde den om- 

 ständigheten, att han på längre tid icke låtit höra af sig, ej 

 utgjorde tillräckligt skäl till hans uteslutande, då enahanda 

 förhållande inträffade äfven med inländska ledamöter af Aka- 

 demien». I detta fall synes verkligen akademiens åtgärd ha 

 varit förhastad, ty d. 12 sept. 1838 anmäldes, att »generalen 



