112 UTLÄNDSKA LEDAMÖTER 



i brasiliansk tjänst, f. d. guvernören för H. M. kejsaren Dom 

 Pedro II, DE Napion, med döden afgått d. 21 aug. 1837» — 

 så vida icke ett misstag på person här föreligger, då en annan 

 uppgift (Poggendorff) säger, att den rätte herr Napione atli- 

 dit redan 1814. 



För öfrigt skulle åtskilliga exempel kunna anföras såsom 

 bevis för, att akademien icke hållit så särdeles noga reda på 

 sina utländska ledamöter, ej blott i äldre tider, hvilket med 

 då rådande förhållanden är lätt förklarligt, utan äfven jäm- 

 förelsevis nära våra egna dagar: man ser namn kvarstå i 

 förteckningarna i åratal, sedan personerna aflidit, under det 

 andra redan i lifstiden därifrån försvunnit, utan att man där- 

 för kan antaga någon annan orsak, än att personerna trötts 

 vara döda. I viss mån utgör detta ett intyg om, att aka- 

 demiens val stundom träffat män utan större namnkun- 

 nighet. 



Tid efter annan finner man, att förslag förevarit dels att 

 begränsa de utländska ledamöternas antal, dels att indela 

 dem i klasser såsom de inländska. Antalet förblef dock obe- 

 stämdt intill dess, i sammanhang med den 1798 beslutade 

 ändringen i valsättet för inländska ledamöter, bestämdes, att 

 de utländskas antal icke må stiga öfver 75, hvarvid tillika 

 stadgades, att »sådane ledamöter böra proponeras af tvenne 

 Academiens från- eller närvarande ledamöter», samt att »vo- 

 tering öfver den proponerade anställes af den i Stockholm 

 närvarande Academien, men icke förr än ett hälft år efter 

 proposition, då en pluralitet af tre fjärdedelar fordras att 

 blifva ledamot». 1 



I strid mot denna bestämmelse blef emellertid den be- 

 römde Rumford såväl föreslagen som invald vid en och 

 samma sammankomst, d. 19 okt. 1803. Detta tyckes dock ha 

 skett genom öfverrumpling, ty sedan valet förrättats, begärdes 

 ordet af herr Silverstolpe, som sade sig »ha observerat, att 

 först efter gjord proposition och genast anställd votering om 

 en utländsk ledamot, hade den lag blifvit uppläst, som stad- 

 gar, att votering om utländska ledamöter ej får anställas 

 förr än ett hälft år efter det personen är föreslagen». Han 



» Antagligen hade man glömt ett beslut af d. 26 okt. 1796, som auktoriserade att »med 

 Dtländska ledamöter icke skulle förfaras strängare än med Inländska», och att för bådadera 

 två tredjedels pluralitet vore tillräcklig. I tillämpningen åsidosattes också det »strängare» 

 förfarandet. 



