ÄMNESSVENNER 173 



class han sielf vil begifva sig, hvarefter han betj^gade sig nögd at blifva 

 vid den dassen, til hvilken Academien honom antagit. 



Den nye ämnessvennen fick genast ett inkommet rön att 

 genomläsa, hvilket tian om en liten stund återlämnade, un- 

 der förmälan, »at han ingenting hade därvid at andraga, men 

 anförde allenast, at mullvadar äfven på thet sättet ifrån trä- 

 scholar kunna fördrifvas, at man strör glas ikring och uti 

 dem». 



Att en del ämnessvenner hugnat akademien med egna 

 »rön» framgår af såväl protokollen som Handlingarna; andra 

 hafva tjänat henne såsom amanuenser eller vikarierande 

 protokollsförare. Ett af syftena med institutionen, eller att 

 anställningen skulle utgöra ett öfvergångsstadium till leda- 

 motskapet, synes ock i viss mån ha förverkligats, att döma 

 däraf, att ganska många ämnessvenner sedermera valdes till 

 ledamöter. Men på det hela taget torde befattningen, utom 

 titeln, ej ha inneburit någon annan förmån än rätten att vara 

 närvarande vid akademiens sammankomster. Att akademien 

 i de unga ämnessvennerna ej alltid haft synnerligen upp- 

 märksamma åhörare af förhandlingarna, framgår af en an- 

 teckning till protokollet för d. 26 okt. 1751, där det heter: 



På Praesidis gjorde föreställning beslöts, at Herrar ämnesvenner böra 

 sätta sig, då de inkommit, på de eftre bänkarne och der blifva stilla, til 

 des de gå ut, samt ej, såsom här tils skedt, gå af och an samt stå bakom 

 stolarne och vända rj^ggen til de på främsta bänkame sittande ledamöterna, 

 hvilket icke allenast sett rätt oanständigt ut, utan ock förorsakat sorl och 

 gny, så at ledamöterna ej kunnat höra hvad som förehafts vid bordet, 

 varandes detta så mycket mera angeläget, som ämnesvennernas antal på 

 en tid så ansenligen ökats. 



Betecknande nog upplyser protokollet omedelbart här- 

 efter, att »unge Herr Lejonankar [14 år gammal] blef på 

 fadrens anhållan antagen till ämnessven, sammaledes unge 

 Herr Roman, efter dess faders yttrade åstundan». 



Utom bland dessa ungdomar, hvilkas enda kompetens 

 torde vara att söka i de personliga relationerna, rekryterades 

 ämnessvennerna bland yngre tjänstemän i ämbetsverken (före- 

 trädesvis bergskollegium och kommerskollegium), kadetter 

 och officerare (mest vid fortifikationen och artilleriet), hof- 

 junkare, studenter m. fl. Också de praktiska yrkena äro 

 representerade, och någon gång synas äfven män, som nått 

 en mera framskriden ålder eller en högre plats på samhälls- 

 skalan, ej ha försmått att vinna inträde bland de unga lär- 



