192 PRESES 



roende af enkel omröstning, och lottning inträdde endast vid 

 lika röstetal. 



»Prsesidis sysla är», enligt 1741 års grundregler, »at hand- 

 hafva Academiens reglor, at tala i Academiens namn vid de 

 tilfällen, det ärfordras, samt at tilse, det invärtes hushålningen 

 af värket är i sin behöriga ordning». Därjämte skulle af- 

 gående preses till sin efterträdare afgifva ett slags redogörelse 

 för hvad som under hans ämbetstid passerat i akademien, 

 men oaktadt det stadgades, att ingen preses finge undandraga 

 sig denna skyldighet, så framt han »vill framdeles äga hopp 

 at bekläda detta vigtiga och angelägna ämbetet», så finner 

 man endast under de allra första åren af akademiens tillvaro 

 dylika redogörelser fogade till protokollen såsom ett slags 

 register till dessa. ^ Stadgandet upplifvades visserligen, i nå- 

 got förändrad form, genom 1820 års grundregler, men torde 

 ej ha blifvit tillämpadt på annat sätt än att årsberättelsen 

 angående akademiens verksamhet upplästes af afgående pre- 

 ses. Däremot fortlefver den genom Linné införda plägseden 

 att hålla s. k. presidiital i nu gällande grundstadgars före- 

 skrift, att afgående preses, sedan ny preses blifvit utsedd, 

 skall hålla föredrag öfver ämne efter eget val. 



Vid akademiens instiftelse öfverenskoms, att nytt preses- 

 val skulle ske hvart fjärdedels år. Redan Höpken fann under 

 sin presidiitid, att denna tid »vore allt för kort för en presi- 

 dent at alla inkommande saker skärskåda och uti behörig 

 ordning bringa». Han föreslog därför, d. 30 april 1740, att 

 presidiet skulle utsträckas till ett hälft år, men detta rönte 

 en liflig opposition, i synnerhet af Triewald, hvilken yttrade 

 att, »som presidenten är sjelfva lifvet och själen af denna in- 

 rättning, bör altså Academien vara omtänkt at utsöka en så- 

 dan, som är i stånd at sköta dess angelägenheter, och den 

 som af andre sysslor är förhindrad, kan snarare slita sig lös 

 i från dem et fjärdedels än et hälft år»; för öfrigt, tillade han, 

 »lärer af förfarenheten vara bekant, at ju längre tid man har 

 til et arbetes förfärdigande, ju mera drager man ock tiden ut 

 på långbänken». 



Akademien, som enligt det vedertagna uttryckssättet fann 

 »detta vara en ganska öm sak», beslöt att förslaget skulle 

 någon tid hvila, och Höpken lyckades blott delvis göra sin 



1 Ben af Linné egenhändigt skrifna redogörelsen är af tryckt i : Bref och skrifvelser af 

 och till Carl von Linné, utg. af Upsala universitet, Afd. 1, D. II (1908), s. 3—6. 



