Sekreterare. 



I grundreglerna af 1739 och i de därmed i detta fall lika- 

 lydande af 1741 heter det: 



Til Secreterare syslan utnämnes en dertil skickelig ledamot, som för- 

 står åtskillige språk och äger den gåfvan at tala och skrifva väl, han blif- 

 ver beständigt vid embetet och utväljes dertil medelst omröstande. 



Den eventualitet, under hvilken sekreteraren kunde få 

 uppträda som vältalare, omnämnes i en annan paragraf, 

 som säger: 



Enär nödigt är at föra något tal uti Academien, så hörer det väl 

 Praesidi til, som ofvanföre är omrört; men som alla personer icke dertil 

 hafva en erfordrad gåfva och lätthet, och i den händelsen at Prseses sig 

 det besväret ej åtaga ville, så företräder Secreteraren des ställe, eller den 

 äldsta af ledamöterne, som dertil äger skickelighet, hvilken då ställer sig 

 vid Prsesidis stol. 



De i akademien förekommande göromålen voro enligt 

 de äldsta författningarna till en ej ringa del lagda i preses' 

 hand, men öfvergingo genom omständigheternas makt små- 

 ningom i sekreterarens, hvilken snart kom att intaga den 

 ställning såsom faktisk ledare af akademiens verksamhet, som 

 han ännu innehar. 



Om huru akademien under en period kom att äga två 

 sekreterare och om fördelningen af göromålen dem emellan, 

 redogöres nedan. 



Detta förhållande hade redan upphört, då grundreglerna 

 af 1820 stadfästes, och om sekreterarens tillsättning och kom- 



Vet. Ak. Peraonfärteckn. 14 



