NOTARIER 213 



Johan Gabriel von Seth. 



Kammarherre och archivarius af alla Kongl. Maj:ts Order. Antogs 

 till archivarie utan lön 1748 '^/j; han kvarstod åtminstone till 1762, 

 men när han upphörde med befattningen upplyses ej af protokollen. 

 Ledamot 1751 (nr 126). 



notarier. 



Om »protocollisten» heter det i 1739 års grundregler, att 

 »han utnemnes på samma sätt som Archivarien och anses, 

 så länge han vid sysslan förblifver, lika som tilförene om 

 archivarien». Med åberopande af detta stadgande yrkade 

 platsens förste innehafvare, Salvius, att han skulle »äga vota 

 såsom ledamot», och detta beviljades äfven af akademien, 

 efter någon öfverläggning, d. 8 aug. 1739. 



Protokollen visa, att Salvius också begagnade sig af sin 

 rätt och att han ofta ingrep i förhandlingarna, måhända på 

 ett sätt som icke alltid var för ledamöterna angenämt. Miss- 

 nöjet mot honom kom till utbrott d. 19 jan. 1740, då Trie- 

 WALD klagade öfver, att »Academiens handlingar varda under 

 hans inseende alt för illa vårdade». Under den animerade 

 diskussion, som med anledning häraf uppstod, försvarade sig 

 Salvius, enligt det af honom själf förda protokollet, icke utan 

 framgång, men vid nästa sammankomst, d. 26 jan., begärde 

 han ordet, och »som Academien fått orsak att vara missnögd 

 med hans upförande, så sade han sig taga afsked ifrån det 

 stället i Academien, som han innehaft». Sedan han lämnat 

 ifrån sig åtskilliga buntar med rön och försäkringsskrifter 

 samt nyckeln till akademiens pulpet, frågade presidenten, 

 »om han jämväl toge afsked såsom ledamot, hvartill han 

 sade, att Academien intet lärer hålla honom värdig dertill, 

 utan derföre tog sitt afträde, recommenderandes sig uti alla 

 oväldugas goda åtanka, hvartil Hr Presidenten svarade, att 

 Academien jemväl recommenderade sig uti hans goda minne». 



En omedelbar följd häraf blef, att då Höpken vid samma 

 sammankomst proponerade en ny notarie, det tillika bestäm- 

 des, att vid befattningens tillsättande »granneligen vore at 

 akta, det ingen, som åtoge sig någon sysla til Academiens 

 oeconomiska betiening, skulle få bli ledamot, hvarigenom all 

 den subordination, som bör vara mellan befallande och lydande, 

 gemenligen kommer at lida». Till yttermera kontroll på no- 



