14 



mlitavost napram osvajacima karakterise najbolje to, da su svoj track! prajezik 

 isto tako lahko zamijenili jezikom rimskih osvajaca, kao sto su poslije zamijenili 

 romanski sa jezikom svojih slovjenskih gospodara. Jedna komponenta ove najnize 

 klase srpskih podanika bili su i potomci rimskih odsudenika ad metalla, deportiranih 

 amo sa sviii strana golemog rimskog carstva, da obraduju moezijske rudokope i 

 i poljane u korist svojih gospodara. 



Po onome „post hoc — propter hoc" izveo je car Konstantin Porfirogenit 

 i oiiu glasovitu etimologiju srpskoga imena, „Serbli — quia Romanorum imperatori 

 servireni". 



Mjeroph. 



Srbi osvajaci prisvojise posve socijalne prilike, sto su ih u riovoj domovini 

 zatekli. Dosljaci Slovjeni preuzese ulogu rimskih gospodara, oni zamijenise 

 tek rimske gospodare zemlje a masa urodenog tezackog naroda ostade roblje. 

 To su eponimni Vlasi, koje Srbi sami, u koliko su bili tezaci prozvase — 

 mozda starom trackom rijeci — mjerophi ili mjeropsi')- 



Zemlja, na kojoj je bio naseljen mjeroph, zvala se mjeropstinom, ah ovaj 

 mjeroph nije bio kmet u bosanskom smisiu, nego se vladao po posebnom 

 mjeropskom zakonu. 



U Dusanovom zakoniku, u decanskoj, svetostefanskoj i Milutinovoj hrizovulji 

 nalazimo glavna nacela ovoga zakona. Mi tu vidamo mjeropha vezana uz tudu 

 grudu zemlje. Zakonici nigdje ni ne spominju, ima li on pravo na ikoji dio prihoda 

 te zemlje ili se ima zadovoljiti tek s onom milostinjom, koju mu vlastelin dobaci 

 da se prehrani. Mjeroph duzan je svome gospodaru besplatno robotati stanovitu 

 robotu; svaka glava treba da gospodaru u godini ore 6 mjeti psenice, po 2 mjeti 

 ovsa i po 2 prosa. On mu mora dva dana okopati vinograd, mora gospodaru 

 sijeno da kosi, mora da trijebi snijet iz zita; on mu siplje triput u godini slad 

 te ga mora ohmeljiti, on mu nosi ponos, dovozi potrebna drva iz sume a ako 

 se gospodararu prohtije lova, mora dva dana zamanicom da goni hajkom. 



Ko god se naseli na mjeropstini, postaje ipso facto mjeroph i ostaje mjeroph, 

 makar se naucio knjigu citati; mjeroph postaje i onaj, koji se ozeni mjeropkinjom, 

 a i djeca Srbina (vlastelina), koji uzme Vlahinju za zenu, padaju pod mjeropski 

 zakon. Ako mjerophu dodija nesnosni teret, sto ga tisti na toj jadnoj mjeropstini, 

 te pobjegne, ima gospodar pravo, kada ga uhvati, rasporiti mu nosM osmuditi 

 ga, te ga opet vratiti u mjeropstinu. 



Agrarne prilike srednjega vijeka u Srbiji pokazuju nam dakle seljaka na 

 najnizem stepenu sredovjecne socijalne organizacije, na stepenu, na kome bijase 

 iridijski Parija, grcki Helot, ruski Muzik i germanski Qrundholde, Mjeroph je 

 bespravni individuum, nerazrjesivo vezan uz grudu zemlje i njenog vlasnika, 

 komu obraduje grudu krvavim znojem, komu rabotuje. 



Zar je cudo da su Tracani, u kojih imamo nazirati iskon ovom ropskom 

 stanju, oplakivali rodenje covjeka a slavili smrt veselicom, da cak i danasnji Srbi 

 kod poroda ceda ostaju indiferentni a pogreb pokojnika slave smrtnom dacom, 

 na kojoj tece vino i rakija a sto se savija od slasnih jestvina? 



') Sravni arn. mjer =■ jadtiik 1 rob = eel jade. 



