15 



Sliku srpskoj mjeropstini popunjuje jos ta cinjenica, da su »otroci< ili 

 celjad, „sto imaju vlastele u bastinu i njih djeca u bastinu vjecnu" i da su ih 

 vlastela, sto nam dokazuje niz hrizovulja, mogli poklanjati ili prodavati. 



Nesto blazi od mjeropskog cini se da je bio polozaj takozvanih sokalnika, 

 koji su caru placali sok a vlastelinu imali takoder, ali manje robotati. O njima 

 malo sta znamo, ali cini se, da su se oni rekrutirali iz gradanskih staleza, koji 

 su svoj proletarijat relegirali u ovu klasu, jer primjerice Dusanov zakonik nalaze, 

 da od vise majstorskih sinova jedan nastavlja ocev zanat a ostali da idu u 

 sokalnike. 



Ko god dakle bosansko kmetsko pitanje identificira sa srpskim mjeropskim, 

 morao bi zazirati od ovakog barbarskog agrarnog odnosaja; ali, na svu srecu, 

 izmedu bosanskog kmeta i srpskog mjeropha tolika je golema razlika, da jednog 

 drugome ni ne mozemo usporediti. 



Ta se razlika tumaci vec samom razlikom u etnografsko] substrukciji Srbije 

 i Bosne. U Srbiji imamo u srednjem vijeku romanizovanu tracku narodnu masu 

 — potonje Vlahe, — zadojene dahom prehistorickih ropskih institucija, a nad 

 njima samo brojno malenu skupinu slovjenske vlastele — cath' exochen Srbe, 

 docim su u Bosni gospodujuca i seoska klasa iste krvi a mozda jedinom torn 

 razlikom, da u potonjoj ima nesto jace primjese autohtonog Ilirstva. 



II. Prelaz u Tursko doba. 

 ZsL rehabilitaciju Osmanlija. 



Turci, osvajaci Bosne, nisu bill onaki divljacki zatornici, kako nam ih crta 

 skolska povijest. Oni nisu u osvojenim zemljama razarali domacih institucija ni 

 proganjali pojedina vlasteoska plemena, dapace nemamo ni jednoga dokaza, da 

 bi oni za osvojenja ikome na silu narivavali islam. Kao vrli diplomate, postivali 

 su — a osobito osvajac Bosne, Mehmed Fatih — prije svega narodni osjedaj. 

 Mozda je zasluga slavnog njegovog velikog vezira Mahmut pase Angel ovica^), 

 porijeklom Hrvata, da je porta svu korespondenciju sa Bosnom i Dubrovnikom 

 vodila hrvatskim a ne turskim jezikom. Na porti bijase posebna slovjenska 

 kancelarija a svi bosanski sandzakbezi od Isabega pocam, vojvode, krajisnici, 

 emini i gdjekoji kadije do doba cara Sulejmana Velikoga uredovali su hrvatskim 

 a ne samo turskim, a turski, odnosno arapski, se upotrebljavao redovno u serijat- 

 skom uredovanju. 



Turci kao vrsni diplomate znali su postivati jezik naroda, a postivali su mu 

 i tradicije i socijalnu organizaciju. Ugled pojedinim plemenima pod turskim 

 gospodstvom, ako se i ogranicio, nije unisten, pa i sami poturcenici niti su pro- 

 ganjali niti prezirali svoje krScanske suplemenike. 



») Po dokumentima dubrovaCke arhive je ovo pravo prezime ovom velikom veziru i vojsko- 

 vodi. Ba§agid a po njemu i ja, zvali smo ga do sele Opukovic po turskotn obiCajnom mu 

 prezimenu Abagzade. Kakovom je etimologijom od hrvatskog Angelovi(i postalo tursko Abag- 

 zade, moglo bi se mozda tumaCiti ovom igrom rijeci: abaga u turskom znai^\ stric, njemaCki 

 Onkel, franceski oncle. Turci, koji su rado poturcivali imena svojih velikih Ijudi, nemajuci po 

 naravi svog jezika osobita sluha za vokaie, zamijenili su angel sa onkel, potonje preveli sa 

 abag i dodavsi patronimni sufiks zade postalo je Abagzade. U ostalom zovu ga obiSnije 

 naprosto Mahmutpasa Hirvat. 



