18 



da vrijedi za citavo prostrano carstvo. Da ga je bas osvojenje Budima potaklo 

 na ovaj zakon, veli se izricno u uvodu kanuname, koja se za to cesto zove i 

 »Budimskom kanunamorrii. 



Pri ovom zakonodavnom radu, koji je Sulejmanu u potomstva pribavio 

 pocasni naziv Zakonodavca — El Kanuni — , bio mu je na pomoci najglasovitiji 

 pravnik islamski njegove dobe, sejh-ul islam Ebusuud'), porijeklom Bosnjak od 

 plemena Sudica kraj Zvornika, koje se po koji puta spominje u nasim sredo- 

 vjecnim spomenicima i ciji je grb sacuvan u fojnickom grbovniku. U Sulejmana 

 Velikog ugledao se je i sultan Selim II. koji je izdao novu kanunamu, redigiranu 

 od njegova tefterdara Muhameda Celebije a za njime se poveo i sultan Ahmed I., 

 ciju je kanunamu, dvije godine iza njegove smrti, uredio Alija Mujezinovic 

 god. 1029. (1619.). 



Vrela. 



Koliko ja znam samo je jedan od ovih zakonika na turskom jeziku stampan *), 

 ali svi su rukopisnim prepisima bili u mnogo egzemplara rasireni po citavoj 

 carevini. Mnogi od tih rukopisa danas su naravski izginuli, ali se jos po koji 

 krije zaboravljen u zakutku koje kutubhane. Ovake rukopise sabirao sam velikom 

 pomnjom te sam dobavio slijedeca rukopisna izdanja, koja su mi sluzila kao 

 vrela kod ove radnje. 



1. Kan u nam a, sto ju je pocetkom sevala 982. (1575.) napisao glasoviti 

 nisandzija Porte Feridun. Ovaj Feridun bio je prijatelj velikog Mehmedpase 

 Sokolovica i svjedok smrti Sulejmanove pred Sigetom, te je po savjetu Mehmed- 

 pasinom tajio sultanovu smrt, dok nije Selim II. proglasen carem. Zato ga je 

 ovaj imenovao 1570. rejsefendijom a na predlog Mehmedpase Sokolovica i nisan- 

 dzijom Visoke Porte. Svrgnut je 1575, Na glas izasao je velikom svojom zbirkom 

 drzavnih dokumenata svoje dobe, medu kojima se nalaze i sluzbeni dnevnici 

 Sulejmanovih vojna, koji sluze kao najpouzdanija vrela za povijest njegovih ratova. 

 Nas kodeks jamacno je prepis jednog od najstarijih kanuna, pisan rukom Feridu- 

 novom a sadrzaje osim drugih zakona i cetiri odsjeka sa agrarnim ustanovama, 

 koje radi njihovog velikog interesa kao vrelo prvoga reda donosim na kraju u 

 dodatku. 



2. Zakon pod naslovom: -dji ^>\J ^Sx. <i\ jj^jkliilj dnJljs .i >j\j\ »JJ\ sCi-i ijj.^ lJ-» 



(»Ovo je prepis visoke zapovjedi, koja side sa zakonima cara, da mu 

 bog da vjecno gospodstvo i neka mu je trajna moc«). Ovaj rukopis, sudeci 



Ebusuud s pridjevkom El Amadi bio je navodno sin nekog sejha Muhameda a vrsnjak 

 Mehmedpase Sokolovica. Boravio je iza osvojenja pa do smrti Dulbabine u Budimu. Njega s 

 punim pravom drze za najglasovitijega pravnika islama te je bio isprva rumelijski kaziasker a 

 sultan Suleiman Veliki imenovao ga je 1545. sejhulislamom, koju je cast obnasao i za Selima II. 

 do svoje smrti god. 1574. Selim ga je toliko cijenio, da mu je povisio dnevnu placu na 700 aspri 

 (t. j. 14 dukata). U neposrednoj blizini Mehmedpasinoj imao je u carigradskom predgradu Siidliidze 

 krasnu palacu na obali morskoj a pokopan je tik do Mehmedpase Sokolovica u groblju kraj 

 Ejubove dzamije pod krasnim turbetom, sto ga je sagradio glasoviti neimar Sinan. 



*) U Revue historique publiee par I'lnstitut d'Historie Ottomane u Carigradu 1912.— 13. 

 i^dao je Arifbey kodeks „Kanunnamei Ali Osmani", koji se cuva u c. kr. dvorskoj biblioteci u Becu. 



Izvatke i prijevode u njemackom jeziku izdao je Hammer u svojoj knjizi »Osmanische 

 Staatsverfassung*. 



