24 



im ostavi zemlju u rukama: take su zemlje usrije (desetinske), jer namet, 

 koji se namece na muslomana treba da odgovara ibadetu (bogostovlju), 

 a harac treba samo za me'unet (zivez)^). Dakle muslimanu nije moguce 

 nametnuti harac, nego mu se namece desetina. 



»Ako imam, osvojiv onu drzavu, narod ne pogubi i ne zarobi, sto 

 vise, ako mu posjed potvrdi i zemlju sa cijelim imetkom, stokom i kucama 

 dade u vlasni§tvo, nametnuv na njih same danak (dziziju) a na zemlju 

 porez, ta se duznost zove harac. To ne moze bit! desetina, jer desetina 

 ima bogostovno znacenje a inovjerac tome nije sposoban. Njemu se 

 nesumnjivo namece harac. 



»Ovaj je opet dvostruk: jedno je haradzi-muvezaf te se godisnje 

 uzimlje nesto u novcu a drugo je haradzi-mukasema, koja je desetina ili 

 nesto sHcna od proizvoda, sto bi radali. Taj se porez ustanovljuje prema 

 prihodu zemlje a serijatu odgovara, da bude i do polovice. Na kraju i 

 koncu, obje vrsti zemlje su vlasnikov mulk. 



»Zemlja, koja pripada ovoj plodnoj i glasovitoj pokrajini (t. j. Rumeliji) 



nije kao ove. Niti je desetinska, niti haracka, nego je zemija drzavna 



(erzi memleket), cija rekaba ide bejtulmalu a raji je predana u posjed u 



obliku najma (idzare tarikile) sa tapijom. Ko ju posjeduje, daje spahiji 



haradzi muvezaf i haradzi-mukasemu ; ne moze ju prodavati ni poklanjati 



a ako umre i ostanu mu sinovi, posjeduju ju samo oni, inace ih spahija 



daje s tapijom drugome. Ove vrsti zemlje ne postaju nicijim mulkom, 



dok ih islamski padisah ne pokloni«. 



Najopsirnije razjasnio je turske temeljne agrarnopravne pojmove tefterdar 



Mehmed-Celebija, koji je 973. (1566) sabrao agrarne ustanove svoga vremena 



u posebnu kanunamu te na sva pitanja, koja se ticu posjedovnog prava na 



zemljiste, daje posve jasan odgovor. Njegove definicije temelje se doduse na 



osnovnim nacelima Ebusuudovih fetava ali su preciznije te s toga donosim, u 



slijedecem i njegovo razlaganje: 



>>Islamski sultan — da Bog podijeli trajnost vladanju i carevanju Nj. 

 Velicanstva na tjemenu svijeta, dokle god traju dani i noci! — kada je 

 udostojao voljom i pomocju bozijom zasjesti na uzviseno uporiste sultanskog 

 prijestola i na nepomicne stupove propovjedaonice halifata, zapovjedio je, 

 da se u svim pokrajinama, sto se nalaze u dalekim granicama turske 

 drzave na sve sedam strana svijeta, ispitaju potanko, na veliko i na malo 

 popisu u naroda, prosta i odlicna plemena, seoskog i gradskog, koji tamo 

 u okolici, na visovima, u dolinama i na obroncima, nalazi svoj zivot i 

 hranu: kuce, pokretno imanje, mildevi i svojina, zgrade i zemljisni posjed, 

 stale i lezaji, vrtovi i basce i sve drugo, sto posjeduju, bilo gdje bilo. 



petinu dobivao je bejtulmal (fiscus), dvije petine konjanici, jednu piesaci a jednu zene, malodobnici 

 i robovi palih boraca i krScanski izdajice, koji bi vojsci sluziii kao provodici. 



Plijen, koji je zapao bejtulmal, dijelio se opet na 5 dijelova: po jedan dobivao je prorok 

 odnosno halif, njegova rodbina, siro5ad, siromasi i putnici. 



U ratni plijen racunali su se ratni zarobljenici (esirij, drugi robovi (sebijj), zarobljeni izvan 

 rata, emal i menkule ili pokretno imanje podjarmljenika i napokon erazija (zemija). 



1) Razlikovanje izmedu poreza, koji odgovara ibadetu i me'unetu, ima se shvatiti tako, da 

 se, kao u krscana, desetina imala trositi za vjerske svrhe te je vjerska duznost a harac za 

 uzdrzavanje, dakle za materijalne potrebe drzave. 



