28 



govQri najamnom posjedu. I pod tim uslovom mogao je posjednik zemlje svoje 

 pravo ustupiti (firag ciniti) kome drugom i za to uzeti uglavljenu svotu. 



Ali posto se ovaj najamni ugovor ne moze jednostrano dokinuti, to i u torn 

 slucaju nije jedna stranka — posjednik zemlje — mogla bez privole druge stranke 

 — drzave, odnosno njenog zastupnika, spahije — najamni objekt ustupiti novom 

 posjedniku. Zakon zato narocito zahtijeva, da na ovaku prodaju pristane saliibi-erz 

 i obvezuje kupca, da mu plati posebnu pristojbu, tapiju, koja se s toga cesto zove 

 idzarei-muadzele, t. j. najamna nastupnina a u novom kanunu (k. dzedid) zove 

 se tapija na jednom mjestu jos zgodnije izn-akcesi, t. j. novcem, placenim za spahinsku 

 dozvolu. Ovomu shvacanju stvari posve odgovara, da jedan spahija tapiju, sto 

 ju je izdao o nekoj prodaji zemijista, zove marifetnamom — dozvolnicom. 



Ako se je na taj nacin nasao put, kojim se je erazi-mirija mogla kupovati 

 i prodavati, ostalo je i nadalje zabranjeno testrirati, zalagati i zaplijeniti ju za 

 dug, dapace nije bilo dozvoljeno, zaplijeniti ju ni za drzavni dug, jer u kanunami 

 tevkije Dzelalzade citira se jedan ferman od god. 1010. (1601.), gdje se izricno 

 veli: j.^>.U j^'U iSj^ Joj\ 4Uj\ ^^ ^sj^* (mid dejni olmagle erzi miri satilamak dzaiz 

 dejil dur) to ce reci: za drzavni dug ne smije se erazi-mirija prodavati. 



Rekaba dr2ave. 



Po navedenim deficinijama bitna se razlika izmedu mulkovne i mirijske 

 zemlje sastojala u tom, da je rekaba erazi-mirije dolikovala drzavi ili po turskom, 

 bejtul malu, drzavnom fisku. Rijec rekaba prevodi Hammer sa „Stammgut'', s tim 

 se donekle slaze i ramazanski zakon od god. 1274., koji ju tumaci sa arapskom 

 zati t. j. bitnost, sustina, substancija, ali ovim nije posve iscrpljeno njeno 

 znacenje, jer pod rekabom, vec po smislu raznih tekstova, nerazumijeva se zemlja 

 kao objekt, nego stanovito pravo na tu zemlju. „Rekab" po prvobitnom znacenju 

 isto je sto i stremen u sedla, a dalje, u prenesenom smislu, oznacuje se njom 

 stup sultanskog prijestola. Onadakle u prenesenom smislu oznacuje vrhovnu 

 vlast ili suverenstvo, 



Kako je doslo do toga, da se pojam stremenke i suverenstva ili bilo kake 

 vrhovnosti dovadao u savez, razumijeti cemo, ako se sjetimo, da bi se u davno 

 doba, dok je vitestvo jos bilo u punom jeku i kada se je vladar pokazivao narodu 

 obicno na konju, svako, kogod bi od njega sta molio ili bi mu iskazivao znak pod- 

 loznosti, hvatao njegove stremenke. Taj obicaj je bio i u Arapa i drugih orijen- 

 talnih naroda, koji su svoj zivot sprovodili na konju a stremenka postala je 

 tako simbolom vrhovne vlasti i stupa prijestola. 



Rekaba je dakle isto, sto i vrhovna vlast drzave, u nasem slucaju nad erazi- 

 mirijom, kojom se ogranicuju privatna prava njihovih posjednika. 



Po kuranu vrhovni je vlasnik sve zemlje i svega imetka bog. Jedan stih 

 kurana veli: >f/ erdh lillahi jereseha limen Jesa: Zemlja je bozija, on ju daje, 

 kome hoce« a u drugom: »el mulk lillahi jereseha limen Jesa: posjed je bozji on 

 ga daje kome hoce«. Posto je sultan kao halif vrhovni reprezentant vjerske 

 institucije, te je on kao zamjenik bozji i vrhovni vlasnik sve zemlje i svega 

 imetka. 



Jedna arapska nota u 4. svesci Zahrije (zbirka fetava) veli: •^-4.l««-o^ ^^bl 



jjSjUJu jjj-ii (erazimirijje muamelesinde tedbir sultanun dur: >erazimirijom raspo- 



