39 



1239.1) (— 21. aug. 1824.) izdao bujrultiju, kojom zapovijeda, da se buntovnici 

 pohvataju i njemu predadu, bill zivi ili mrtvi a bujrultijom od 5. muharema 1240. 

 (= 31. aug. 1824.) nalozio je cak, da se u Bosni digne vojska od 60.000 Ijudi, 

 koja ce ih pohvatati. 



U feloniju racunak) se je i to, ako spahija nebi udovoljavao svojoj duznosti 

 te nebi dolazio, kako se u kanunima veli »na beglerbegovu kapiju« da cini 

 „mulazemat" odnosno, ako koji ajan nebi dolazio u valinsku prijestonicu, cim 

 nastupi novi valija sluzbu, da mu se pokloni. Tako je bosanski valija Ibrahim- 

 pasa, kada mu bosanski ajani ne dodose, da mu se poklone, 23. redzepa 1224.^) 

 (= 14. sept. 1809.) izdao bujrultiju, kojom se prijeti svakom spahiji, koji u roku 

 od pet dana nebi dosao da mu se pokloni, da ce se svrgnuti a dirlik njegov dati 

 drugom. 



Kako se razabire iz jedne vec navedene ustanove starih kanunama, smatralo 

 se felonijom, ako bi se spahija bavio trgovinom ili kojim zanatom. 



Bitnosti spahinske institucije odgovara, da je pravo podijeljivanja timara doli- 

 kovalo iskljucivo sultanu kao vrhovnom lenskom gospodaru, ali kada se broj spahija 

 vrlo pomnozao, dobili su stanoviti visi dostojanstvenici pravo od sultana, da i 

 oni mogu podijeljivati manje timare, ishodiv naravski naknadno odobrenje i carski 

 berat. Tako vec kanuname ustanovljuju, da anadolski beglerbeg moze podijeljivati 

 timare sa prihodom od 3000 do 5000 akci a rumelijski beglerbeg sa prihodom do 

 6000 akci. Jos manje timare, koji su postali bilo s kojeg razloga mahlul, mogli 

 su podijeljivati i valije. U tu svrhu imao je kod mustahfizkih ») timara staviti 

 predlog ^kapetan onog grada, u cijem podrucju lezi timar a kod spahinskih 

 alajbeg odnosno miralaj, koji je u novije doba preuzeo funkciju sandzakbega, ali 

 je valjalo prije dokazati, da je kandidat za ispraznjeni timar dostojan, da mu se 

 podijeli. Kako se iz jednog dokumenta od 14. zilhidzeta 1230.*) razabire, morala 

 su, kao kod nasljedstva timara, uvijek po dva zaima i po deset drugih spahija 

 zajamciti dostojnost i zasluge timarskog kandidata. Tek nakon toga nalozio bi 

 valija, da se timar upise u tefterhakaniji na nj te bi doticniku ishodio berat. 



Alajbeg, koji bi predlagao, da se smrcu ili inace ispraznjeni timar podijeli 

 novom kandidatu, imao je po jednoj marginalnoj noti u kodeksu od god. 1182. 

 (str. 123.) pravo, da od novog spahije, u neku ruku kao nastupnim, pobire od svako 

 10 akci timarskog prihoda po jednu akcu a u ime pisarskih troskova od svako 

 20 po jednu akcu. To pravo ga ah nije islo u slucaju, ako bi timarnik uslijed 

 starosti slao na vojnu dzebeliju pa bi sin, dosav do punoljetnosti, preuzeo ocev 

 timar ili ako bi dvije spahije medusobno izmijenili svoje timare. 



Premda su spahije bili oprosteni od porezne duznosti, valjalo je i njima u 

 formi »dara« davati beglerbegu makar i nezakonite danke, da si time steku njegovu 

 naklonost, koja im je mogla u svako doba koristiti. Te novce davali bi u zimno 

 doba, kada nije bilo vojevanja a davanje uslo je tako u obicaj, da se za nj upo- 

 trebilo znacajno hrvatsko ime porez, ili porez-akce. Ova zloporaba trajala je do 

 godine 1044. (1634.) kada je sredinom muharema sultan Murat IV. poslao bosanskom 

 beglerbegu hatti-humajun, kojim ostro zabranjuje ovu zloporabu te se kune dusom 



1) Ibidem, br. 932. 



») Ibidem, br. 916. 



») Mustahfiz = 5uvar grada. 



*) Dokumenat u arhivu zem. rauzeja br. 600. 



