osini toga dva vola, plug, ostali halat (feramenia) i pola sjemena a oni se obvezase, 

 davati drugu polu plugova, dva vola i pola sjemena a od svega, sto god bi na 

 zemlji rodilo, duzni sii kmeti davati gospodaru polovicu. Ako bi koji v6 poginuo, 

 duzni su mu donijeti „signum mortis" i dokazati, kojom je smrcu poginuo te ce 

 se u torn slucaju na zajednicki trosak nabaviti novi v6. Ali ako se v6 s nepaznje 

 izgubi, duzni su kmeti da ga placaju sami. 



Dubrova5ki agrar. 



Posto su nam bosanski dokumenti, koji bi nam ocrtavali sredovjecne agrarne 

 prilike u Bosni vrlo oskudni, moramo se obazrijeti na dubrovacke ')» koje su, vec 

 radi susjedstva, pruzale najblize analogije i koje su, kako ce se razabrati iz 

 slijedeceg razmatranja, u temeljnim nacelima istovjetnog porijekla kao i bosanske. 



Zemljisni teritorij dubrovacki izvan gradskih zidina bijase do godine 1333- 

 vrlo tijesan: takozvana Astarea od Sv. Jakova do Orahova dola (Val di Noce), 

 jedva p6 kvadratne milje velik, za koji su Dubrovcani placali isprva humskim 

 knezovima a poslije bosanskim banovima i kraljevima danak, zvan mogoris 

 (lat. magarisium, margarisium). 1333. dobili su Dubrovcani od bosanskog bana 

 Stefana Ston i Stonski Rat (poluotok Peljesac), 1398. od kralja Ostoje Primorje 

 izmedu Stona i Orahova dola, takozvane »Nove Zemljes 1419. kupili su od vojvode 

 Sandalja Hranica njegovu polu Konavalja a 1427. od Radosava Pavlovica drugu 

 polu Konavalja i tako su postali suzerenim vlasnicima lijepog dijela bosanskog 

 zemljista, na komu su pridrzali nepromijenjene agrarne prilike, koje su vladale 

 i u ostaloj Bosni. 



Oni su to zemljiste razdijelili na decenija, kao sto se i u Bosni zemlja 

 dijelila na desetke i podijelili je medu svoju vlastelu i pucane, koji su imali 

 pravo dubrovackog civiliteta te su izdali posebne naredbe — takozvane Ordines, 

 kojima se ureduju agrarni odnosaji u ovim krajevima. Da su ovi odnosaji bill 

 isti kao u Bosni, to jest da Dubrovcani nisu mijenjali nikako bitnih agranih usta- 

 nova starobosanskih, razabiremo po tome, sto se godine 1385. u 8. indikciji 3. juna 

 u naredbi, izdanoj u tu svrhu, da se urede gradevni odnosaji izvan grada, o 

 agrarnim doslovce veli: „et in omnibus aliis ordines antiqui, facientes mentionem 

 de dictis territoriis, observentur et in suo remaneant robore firmitatis" . To ce reci: 

 na bosanskom teritoriju, sto je dosao u vlast dubrovacku, ostadose starobosanske 

 agrarne institucije u krijeposti. 



Naravski vlastelin nije sam svoju zemlju obradivao, osim malog komadica, 

 na komu bi Ijetovao i sadio za vlastitu porabu usjev, voce ili vino. Taj za osobnu 

 obradu rezervirani komad zvao se carinom a identican je sa onom vrstom 

 zemlje, sto se u Bosni u tursko doba prozvalo beglukom. 



Ostalu zemlju davao bi kmetu, da ju obradi uz uvjet, da mu od roda daje 

 polovicu te se takav kmet zato zvao polovnikom. Latinski se dubrovackim 

 kurijalnim jezikom zvao akt podjeljivanja kmetovskog zemljista »dare ad polo- 

 vizzam« a kmet »polovnicus«. To je ime ostalo i onim kmetovima, koji su 



*) O dubrovackom kolonatu napisao je krasnu studiju Iveglio: II contadinagio di 

 Ragusa. Osim podataka, sto,ih je on na§ao u arhivi, ima ali jos mnogo toga, Sto on nije zapazio 

 pa sam nekoliko, u koliko sam mislio da je potrebno i ovdje upotrebio. 



