^ 



/ 



8 



Po staroj sredovjecnoj instituciji imao je vlastelin u razmiricaina svojili 

 kmetova i sudacku vlast prve instancije, ali cini se da on toga prava nije 

 vrsio. 



Nama bar dosele nije do§ao u ruke ni jedan dokumenat, koji bi to u praksi 

 potvrdio, docim ih imade nekoliko, koji dokazuju, da su kmetovi razmirice medu- 

 sobom rjesavali na stanicima posebnim kmetovskim porotnicima. Sto vise, 

 vremenom postaju radi te narodne sudbene prakse nazivi kmet i porotnik 

 sinonima. Ako je vlastelin imao prema kmetu visi poiiticki autoritet, imao ga je 

 tek kao „patronus" naprama klientu, cije bi interese zastupao pred visim 

 instancijama. 



Prema recenom nisu sredovjecne agrarne prilike u Bosni bile bogzna 

 kako strasno »sredovjecne«, polozaj bosanskog kmeta bijase dapace vrlo povoljan, 

 a sravnimo li ga sa srpskim mjerophom, upravo sjajan. Za to nigdje u bosanskoj 

 historiji ne nalazimo ni najsitnijega traga kakoj kmetskoj buni, za to su se iz 

 vlaskih katuna gornje Hercegovine jatomice selili Vlasi u Konavlja, gdje su 

 Dubrovcani do najsitnije sitnice pridrzali agrarne institucije bosanske, za to 

 su kroz sve vijekove, pocam od srednjega vijeka do najnovije dobe, doselje- 

 nici iz Srbije, Macedonije i Crne Gore naseljivali pusta ili opustjela selista 

 bosanska. 



Izor i ispaSa. 



Mnogo cesce nego agrarnim ugovorima, koji se ticu Bosne, nalazimo u 

 dubrovackoj arhivi spomena ugovorima, koji se ticu posebne vrste poljoprivredne 

 zarade i koju jos danas nalazimo vrlo cesto u Bosni a to je davanje stoke na 

 ispasu i izor. Dubrovcani, koji isprva izvan gradskih zidina nisu imali za pasu 

 stoke zgodna zemljista, bill su prisiljeni davati svoju stoku na izor i na ispasu 

 susjednim seljacima na bosanskom teritoriju a to je bivalo pod istim uvjetima, 

 kao sto se to i danas skoro u svim krajevima Bosne radi. 



Kao primjer za izor navesti cu samo po jedan slucaj. 21. septembra 1393. 

 predao je Radmio Bradkovic Obradu Hlapovicu iz Oboda oracega vola na ispasu 

 i cuvanje „ad rectam partem lucri, quod recipiet ex dido bove secundum consue- 

 tudinem contrate". Dakle Obrad je imao vola da hrani, cuva i da ga iznajmljuje 

 za poljski rad a od zarade da daje vlasniku rectam partem t. j. polovicu te mu 

 je duzan davati o volu i o zaradi »racun na cisto«. 



Kao primjer za ispasu nekasluzi ovaj: 12. maja 1321. predao je Dubrovcanin 

 Radogost Budisevic nekom Dobrogostu iz Trebinja 24 krave i 80 komada sitne 

 stoke da ih hrani i cuva „bona fide sine fraude". Pola roda (fructus, quod 

 deus dederit) postala je vlasnistvo Dobrogostovo a druga ostala je vlasniku stoke, 

 a ako bi koje zivince uginulo ili bi nestalo radi slaba cuvanja, imao je to 

 Dobrogost naplatiti i polagati o tome racun. 



Kakve su ustanove bile obicajne u slucaju da vlasnik zemljista daje seljaku 

 i zemljiste i orace volove, razjasniti ce nam najbolje ovaj ugovor, registriran u 

 dubrovackom notarijatu 1. novembra 1417.^) Marin Crijeva dao je Radovanu 

 Marinovicu i Radasinu Boljesalicu u selu Dobri u Novim Zemljama dvije zemlje, 



1) Div^rsa NotariQ vpl. XII, §tr, 193, 



