49 



»Ako u knjizi bastina i bastinskih zemaija bude upisana resmi-filurija 

 te se bude davala, nece spahija poslije traziti desetine, makar ona mjesta 

 i bila spahinska i spahije od njih uzimali desetinu od starine, dok njima 

 (t. j. filurdzijama) nije dosla u ruke . . . 



»Filuridzijska tajfa, kao i planinski koridzije oprosteni su od dese- 

 tine, salarije i obicajnih resmova a dtizni su davati svake godine u gotovu. 

 Imao on zita ili ne imao, u^imlje mu se, koliko je odmjereno. Zato im 

 se veli filuridzije. 



»0d zemaija, na koje nametnuta pausalna svota, u granieama 

 cijeg god sela ili cifluka bile, ne placaju — osim sto se u planini i sumi 

 iskrcilo — desetinu i resum. Ako cifluk, na koga je upisana resmi-filurija, 

 poslije pane u druge ruke, postupa se na osnovu teftera i uzimlje mu se 

 resmi filurija. On ne moze da kaze, da nije na njega upisana; koliko bilo 

 resmi-filurije u tefteru odredeno i odmjereno, onoliko se i uzimlje. 



»Koga bi vremenom zatekao rok kupljenja, kada se od starine kupila 

 filurija, onaj ju i pobire. 



»Ako u tefteru nije zapisana spendza i adeti-agnam, od zita desetina 

 a od vinograda resum, nego je zapisana filurija, zabranjeno je spahijama 

 protiva tefteru napastovati ih. 



»U resmi-filurijskom selu daje svaka raja, koja je upisana kao 



posjednik bastine, resmi filuriju na onaj nacin, na koji se od starine dolazilo 



da se na osnovu teftera kupi«. 



U jednoj medzmui nasao sam o filuridzijama i jednu fetvu nekog muftije 



Sal i ha, u kojoj se veli, da filuridzija, ako osim svoje filuridzijske zemlje kupi ili 



prisvoji drugu zemlju, od ove ne placa resmi-filuri nego resmi tapu i ostale 



resmove. 



U jednoj bosanskoj kanunami ima opet ustanova, da neko, koji j€ u i'Sto 

 vrijeme upisan i kao raja i kao filuridzija te stanuje vise od 10 godina na filuri- 

 dzijskoj zemlji, ne placa ni od rajinskog posjeda spahiji resmove, nego samo 

 filuriju, a ako stanuje manje od 10 godina, placa za jednu, po »obieaju vlaskom« 

 (adeti eflakije), resmi filuri drzavi (miriji) a za drugu spahiji rajinske resmove. 

 Ova ustanova je s toga zanimiva, jer predstavlja primjer, koji je inace u turskim 

 zakonima nepoznat, kako jedna zemlja kratkom zastarom gubi prvasnji svoj 

 karakter i prelazi iz rajinske u kategoriju slobodnih zemaija. 



Jedna stavka, koja se tiCe ovih zemaija, u bosanskoj kanunami vazna je u 

 etnoloskom vidu, jer nam tumaci, sto se pod Vlasima ima razumijevati, a veli: 

 »ima blizu sela praznih zemljista, gdje su nastanjeni Vlasi (Eflak); ovi daju filuri 

 na filuri po srpskom obiSaju (sirf-adet) na glavu«. Mi tu dakle nalazimo onu 

 istu identifikaciju izmedu pojmova Vlaha i Srbina, koja je narodu u krv presla. 

 Stariji spomenici znadu samo za Vlahe na filuridzijskoj zemlji, ali vremenom 

 nalazimo i muslimane i to u potonje doba pretezno, jer je lahko<5a sluzbe i velika 

 pogodnost, da im je porez bio umjereno pausaliran, mnoge nukala, da kupe i da 

 se nasele na filuridzijskoj zemlji. Tako nastaju osobito u blizini gorskih klanaca na 

 prometnim putevima cisto muslimanska filuridzijska naselja, koja su sacuvala svoja 

 privilegija i u vrijeme, kada tamo nije bilo nikake ratne opasnosti. 



Filuridzijska sela mogia su po bosanskoj kanunami od pocetka ramazana 

 946. (— 1540.) nastati i od krCevina u prasumama, jer zadnja stavka ove kanuname 



4 



