65 



Pravo mirascija, to jest onih bastinika, koji imaju udjela u mulkovnoj 

 ostavstini, koja se, kako je poznato, posve drugacije i skroz na osnovu serijat- 

 skih ustanova bastini i dijeli — ovo potonje je u erazimiriji nemoguce — osniva 

 se po motivacijama u raznim kanunama na torn, da se vocnjak, zgrade, basce, 

 vinograd i bostan smatraju, tako dugo dok postoje, mulkovnim imetkom a ne 

 erazimirijom. Ako sam cifluk prede u druge ruke a ovaj mulk ostane u rukama 

 mirascija, razumije se, da bi se time stvorila situacija, koja bi mogla bit! na 

 stetu vlasnicima ovog seoskog mulka a i na stetu citavoj onoj grani poljopri- 

 vrede, koja se ne osniva na oranju, nego na vrtijarstvu, vocarstvu i vinogradar- 

 stvu, jer vlasnik mulkovnog voca i vinograda nebi mogao svoje nadgledavati. 

 Zato je u novom kanunu (kamini dzedid) i mirascijama zajamceno pravo prvo- 

 kiipa ili, ako cemo tocnije, prece pravo na cifluk, u slucaju da nema nasljednika, 

 koji bi bili po erazimirijskim ustanovama ovlasteni na bastinstvo. (Uredeno fer- 

 manom god. 1014. [= 1605.] i u kanunami sultana Ahmeda I.). 



Pravo mirascija zajamceno je vec i prije, jer u kanunu, sto ga je napisao 

 Feridun, nisandzija Visoke Porte, nalazi se na kraju biljeska, koja veli, ako 

 neko umre a iza njega ne ostane ni sin, ni kci, ni brat te mu zemlje, sto ih je 

 posjedovao, potpanu pod tapiju, da mogu oni bastinici, kojima po serijatu pripada 

 bastinstvo mulkovnog imetka, i to prema stepenu nasljedstva, reklamirati i do- 

 ticnu erazimiriju. To je odredeno fermanom od pocetka muharema 988. (=1580.). 

 Par godina poslije, 995. (1587.) odredeno je novim fermanom, da se od ovakovih 

 mirascija, koji bi dobili erazimiriju, u ime resmi-tapije uzimlje za citavi cifluk 

 1500 akci, za srednji 1000 a za slabiji 500 akci. 



Vrlo je vazna ustanova, koja nam najbolje dokazuje, da spahija nije vlasnik 

 zemljista kao takova, nego samo onih prihoda, koji proizlaze iz njegovog obra- 

 divanja i koriscenja, da on nije na nikoji nacin kadar da zemljista, koja bi u 

 njegovom spahiluku postala tapuje mustehak, obraduje sam ili da ih daje makar 

 i uz tapiju svomu sinu ili bratu. U ovom smislu izdan je sredinom mjeseca muha- 

 rema 1033. i sredinom dzemazul evela 1037. ferman, koji to izricno brani a time 

 i uklanja mogucnost, da si spahija, sluzeci se svojim polozajem, u svojoj ili u 

 ruci svoje kuce na lahki nacin kumulira veliki zemljisni posjed. Spahija je jedino 

 smio davati mahlul zemljiste, na koje niko nebi najavio prava, kojemu od svojih 

 sluga pod tapiju. (Co. Ust. II. 2.0 i Kanunama sultana Ahmeda.) 



Bastinstvo i nasljedstvo erazimirije bilo je jednako u muslimana i u krscana, 

 jedino, ako je otac bio krscanin a sin mu se poturcio, gubio je ovaj pravo 

 nasljedstva iza oca. Razumije se da je i obratno bivalo all taj slucaj se u kanu- 

 nama ne navodi posebice, jer se drzalo a priori nevjerojatnim, da bi se u Tur- 

 skoj musloman pokrstio. 



Sa bastinskim i nasljednim pravom, koje je vrijedilo za erazimiriju, mogao je 

 dolaziti u koliziju interes spahije u slucaju, ako bi bastinik bio malodoban te nebi bio 

 kadar obradivati zemljiste i prema tomu u punoj mjeri placati hakove. I za taj 

 se slucaj pobrinulo staro tursko zakonodavstvo, jer u kanunu, sto ga je sastavio 

 carski mektubdzija Okcizade^) (Okcic) za vrijeme sejhulislama Jahjaefendije^), 

 uvrstena je ustanova, koja veli, da u slucaju, ako se zemlja malodobnika za 



1) § 88. ramazanskog zakona ima slicne ustaiiove za tapu-memure. 



*) Okcizade bio je god. (1595.) rejsefendija. 



») Jahjaefendija bio je dvapiita sejh-ul islam i to 1592.— 1595. i 1597. 



