75 



2. Erazi emirija, kojoj je prije bio sahibierzoni spahija ili timarnik te je davao 

 dozvolu za firag (cesiju) i prodaju a kada je dokinuta funkcija spahija, daje tu 

 dozvolu drzava po narocitim cinovnicima, koji bi za to pobiraii ustanovljenu 

 pristojbu i izdavali tapiju sa carskom tugrom, t. zv. tapusenet. 



3. Erazi mevkufe su vakufske zemlje. 



4. Erazi metruke (odpustena zemlja) t. j. zemlje, koje su odijeljene od ostalih 

 i opredijeljene opcioj upotrebi svega naroda, kao javni putevi ili stanovnistva 

 sela ili gradova, kao mere. 



5. Erazi mevat (pusta zemlja) su planine, krsevi, sikare, hrastici, travnjaci 

 i druga mjesta, koja se ne nalaze u tapijskom posjedu te nisu ni od starine 

 zajednicka svojina seoskog ili varoskog ziteljstva a udaljena su od sredista sela 

 ili gradova tako daleko, da do njih ne dosize glasna vika. Ako bi kogod ovake 

 zemlje, ostavivsi rekabu bejtulmalu, besplatno prisvojio i iskrcio te otvorio njivu, 

 vrijedi i za ove zemlje isti zakon, ustanovljen i za ostale ziratne zemlje. One 

 postaju vlasnistvo krcioca, ako plati za nje tapui-misl, t. j. ekvivalenat za tapiju 

 te mu memur izdaje tapusenet. 



Osobitom pomnjom obradeno je poglavlje o erazi miriji a prema ustano- 

 vama, koje se tu ustanovljuju, razlikuje se ona od ostalih vrsti zemalja tim, sto 

 je pravo vlasnistva posjednika ograniceno rekabom drzave a posjednik ima samo 

 superficiarno pravo uzitka zemaljskog prihoda a to pravo moze prodati i drugomu, 

 ali opet samo dozvolom drzave, koju zastupa u ovakovim transakcijama tapu- 

 memur (gruntovnicar) i koja. uzimlje za to tapijsku, odnosno prenosnu pristojbu. 

 Istu pristojbu pobire drzava i u onom slucaju, ako erazimirija uslijed smrti ili 

 s koga drugoga uzroka prede, osim na djecu ili roditelje, na kojega drugog 

 clana rodbine ili svojte. 



Naprotiv neogranicenom pravu uzivanja naravnog prihoda erazimirije 

 tereti njenog posjednika cijeli niz tereta i ogranicenja. On je duzan da racio- 

 nalno svake godine obraduje ziratnu zemlju (§ 9.), osim ako je po po- 

 trebi ostavi jednu godinu, da se odmori (kelempe, § 11.). Ostavi li je tri 

 godine uzastopce jalovu, postaje mustehiki tapu i drzava moze s njom dalje ras- 

 polagati^). 



Da posjednik mirije nije vlasnik citave substancije zemlje vidi se najbolje 

 po tom, sto u slucaju te se na njoj naide na majdan bilo koje rude, ovaj majdan 

 pripada drzavi, koja mu za zemlju ima dati samo dolicnu odstetu (§ 107.); a da 

 on, osim ako je u interesu agrikulture (n. pr. kopanje jaraka za odvodnju (§ 14.), 

 ne smije dirati u substanciju zemlje, vidi se i po tom, da iz njive ne smije bez 

 narocite dozvole drzave, odnosno memura, vaditi ni ilovacu, da od nje pece 

 ciglu (§ 12.). Isto tako mu treba dozvola, ako hoce na njoj zasaditi vinograd ili 

 vocnjak (§ 25.) ili sagraditi kucu ili koju zgradu (§ 31.), jer i tim zemljiste 

 mijenja svoj prvotni karakter mirije i postaje mulkom; dapace ne smije se na 

 miriji ni dozvolom vlasnika naciniti groblje (§ 33.), jer bi u tom slucaju doticni 

 komad postao mevkufom. Mirija ne moze se za dug plijeniti (§ 115.), niti proda- 



') Ako zemlja ostaje jalova uslijed povodnje (§ 69.) ili uslijed rata ili politi(3kih nemira 

 (§ 72.), postaje tapuje mustehak tek 3 godine, nakon sto je prestalo djelovanje dotiCne vi§e sile. 

 Zemlja vojnika. koji se nalazi na vojni, ne postaje, ako je neobradena, za vremena vojne muste- 

 hiki tapu (§ 73.). Ako je vlasnik malodoban, moze tapu-memur prisiliti skrbnika, da se brine za 

 obradivanje ili ju do vlasnikove punoljetnosti dati komu pod kiriju (§ 76). 



