88 



naredbe tumace ili upotpunjuju. Kako nam nije namjera, zalaziti u bosansko 

 agrarno pitanje, kako se predstavlja u sadasnjosti, ostavicemo ta pitanja na 

 stranu a osvrnucemo se samo na jedno, koje u novije doba ima aktuelniju vaznost. 



To pitanje glasi, imade li kmet pravo prvokupa na cifluk, sto ga on obraduje? 



Ramazanski zakon, u komu su posjedovna prava na razne vrsti zemalja 

 do u sitnice odredena, poznaje kod prelaza zemalja iz jedne ruke u drugu dvo- 

 jako pravo: haku intikal ili bastinsko pravo, sto ga u erazi-miriji ima musko, 

 odnosno zensko dijete iza oca te mu oceva zemlja pripada bez tapije i haku tapu 

 ili pravo na tapiju, uslijed koga se zemlja, koja je smrcu ili inace postala mahlul, 

 plativsi tapui-misl, moze Japui-mislile" kupiti. Ovo je tapijsko pravo u ramazan- 

 skom zakonu u glavnom isto kao i u starijim kanunama a pravo prednosti se 

 tu razlikuje na devet stepenova (§ 59.). Osobe, kojima pripada pravo na tapiju 

 zovu se haki tapu ashab (vlasnici tapijskog prava). Na sedmom mjestu ove 

 stepenice stoji posjednik mulkovnog posjeda na erazi-miriji (zgrada, vocnjaka. 

 basce i t. d.), koji u slucaju, te nema pravouzitnika prvih sest stepenova, ima 

 pravo zahtjeva, da mu se tapui-mislile proda zemlja, koja je postala mahlul. Posto 

 skoro svaki kmet ima na kmetskoj zemlji ili kucu ili sljivik ili drugi mulkovni 

 objekt, sto ga je on sagradio ili zasadio, moglo bi se iz ove ustanove izvoditi, 

 da kmet ima pravo prvokupa na mahlul cifluk, dakako ako nema precih sest 

 stepenova haki-tapu-ashaba. Medutim svi stari kanuni bez iznimke, jedna vec 

 citirana fetva i ramazanski zakon smatraju zgrade, drvljad i si. integralnim 

 dijelom cifluka, vlasnik im nije kmet, makar ih on i posadio, nego aga a kmet 

 ima, u slucaju te se kmetski ugovor dokine, za ove amelioracije samo pravo na 

 odstetu, kao u srednjem vijeku na amelioramentum. Ali da i nije tomu tako, bilo 

 bi kmetsko pravo prvokupa, konstruirano na ovoj osnovi, vanredno ograniceno, 

 jer § 159. ramazanskog zakona doslovno veli: >Na muslimanskoj zemlji nema 

 nemuslimanu nikakova prava tapije a na nemuslimanskoj nema musliman prava 

 tapije«. Iz toga bi se dakle pravo prvokupa na 7. stepenu moglo izvoditi kmetu 

 sarrio u onim vrlo rijetkim slucajevima, gdje su kmet i aga iste vjere. 



I tu je tursko zakonodavstvo priskocilo kmetu u pomoc te mu je zakonom 

 od 7. muharema 1293. (1876.) priznalo pravo prvokupa u roku od godine dana 

 u slucaju, da bi se cifluk, bilo svojevoljno, bilo javnom drazbom prodavao. 



Ovaj zakon ujedno je zaglavak turskog zakonodavnog rada u agrarnim 

 stvarima prije okupacije i glavna podloga danasnjoj akciji za otkup kmetova. 



Kako se iz ovog kratkog prikaza razabire, danasnji bosanski kmet ne moze 

 i ne smije se prispodobiti ni sa onim kmetom, koji je bio, sto Nijemac veli, 

 »leibeigen<, ni sa njemackim nGrundholde" . Potonjeg teretila je osim duznosti 

 podavanja haka i sluznosti, ograniceno bastinsko pravo obzirom na osobinu uz 

 duznost davanja bastinskog udijela a uza to nije bio pred sudom samosvojan, 

 nego ga je morao zastupati gospodar i konacno bio je glebae adscriptus, t. j. 

 gospodar prodavao ga je zajedno s grudom, uz koju je bio vezan. Kmetstvo, sto 

 se oznacivalo imenom »Leibeigenschaft«, bilo je kud i kamo jos teze, jer 

 je suvise ogranicavalo osobnu slobodu, bastinsko i posjedovno pravo, te oduzimlje 

 kmetu svako pravo tuzbe protiv gospodara, koji ga je mogao prodavati cak i 

 bez obzira na bracne i rodbinske veze. 



Bosanskog kmeta osim duznosti davanja haka i sluznosti, koja postoji samo 

 U nekim kot^revjma u nekoj mjeri, nije tistio ni jedan od navedenih tereta i 



