200 



liggende Land, Island. Sydgronlands Chance for at faa Ind- 

 vandrere fra Island skulde altsaa vaBre omtrent dobbelt saa stor 

 som for at faa fra Nord-Amerika. 



At det Antal Arter, som 0st har mere end Vest i gun- 

 stigste Tilfaelde 9, naar hele Gronland betragtes, er lovlig 

 lidt til at basere en postglacial Landforbindelse paa, er vel ind- 

 lysende nok. Men da Sydgronland dog har relativt flere, vil 

 man maaske alligevel mene , at dette er Bevis for en Landbros 

 Existens. Jeg onsker derfor at gaa endnu et Skridt videre i 

 denne Tankegang og soge at besvare det Sporgsmaal: Kan 

 der paavises bestemte, naturlige Grunde til, at Syd- 

 gronland og Ostkystens sydlige Dele (se S. 163) have 

 et saa meget storre europaeisk Praeg? Thi kan der det, 

 bliver det endnn urimeligere at antage en postglacial Landfor- 

 bindelse. Saadanne naturlige Grunde mener jeg nu virkelig ogsaa 

 at kunne paavise. 



En ferste Grund er hine klimatiske Orereussteininelser , som 

 jeg ovenfor fremhaevede som Grund til Birkeregionens Optraeden 

 i Sydgrnland (S. 20 25). Denne Del af Landet har aabenbart 

 meget betydelige Ligheder, for ikke at sige fuldstaendig Lighed 

 med Island, Faeroerne, de britiske 0er og Norge i Henseendc 

 til det fugtige Kystklima, og Nordamerikas Kyst frembyder, saa 

 vidt mig bekjendt, naeppe noget tilsvarende. Jeg anser den 

 floristiske Overensstemmelse at veere af en lignende Art som 

 den, der existerer mellem Jyllands og Norges Vestkyst; et Be- 

 sog i Jyllands vestlige og nordlige Egne, og paa Norges Jaeder 

 eller andre Straekninger af den sydvestlige Kyst vil belaere om 

 betydelige Ligheder i Planteverdenen {Narthecium, Lobelia, Erica, 

 Juncus squarrosus, Ilex, Hypericum pulchrum, Lycopodium in- 

 undatum, Oentiana Pneumonanthe o. a.), der skyldes klimatisk 

 Overensstemmelse; thi laengere mod 0st mangle disse (atlan- 

 tiske) Planter eller blive meget sjaeldne. Tidligere vilde man alene 

 ved Jordbund og Klima soge at forklare Artsgraenserne; nu 

 synes mig, at man gaar til den modsatte Yderlighed og alt for 



