20 



што раздаљина између два тела бива мања,. 

 док не постане бескрајно велика, кад разда- 

 љина постане бескрајно мала. 



Пошто је таква природа одбојне силе из- 

 међу тела, могу се извести два важна става ; 



I. Последњи делови материје морају бити 

 просте тачке. Јер ако претпоставимо да су 

 сложени (као корпускули Декартови и Њут- 

 нови), тада њихови саставни делови не могу 

 остати једни с другим у вези, јер ће их репул- 

 зивна сила између њих одвајати један од. 

 другог. 



II. Мора се замислити да просте атоме- 

 материје одвајају у простору одбојне силе у 

 њима. Према томе, атоми су центри тих сила. 



Али искуство нам показује, да силе које 

 дејствују између два тела нису само одбојне 

 силе. Постоје и привлачне силе, као што су 

 кохезија међу молекулима тела и Нзутнова 

 гравитација, која важи за видљива тела. По 

 Бошковићу. те силе није нужно замислити 

 као квалитативно несводљиве једна на другу ; 

 он их све замишлза као различите форме једнс 

 исте силе, и држи да се та сила са дистан- 

 цијом мења не само квантитативно (као што 

 узима Њутн), него и квалитативно. Он узима 

 да је на минималним дистанцијама између 

 атома та сила прво репулзивна ; да мења своју 

 природу код раздаљина међу атомима достигне 

 извесну крајњу вредност ; да опет мења неко- 

 лико пута своју природу, према томе како се 

 дистанција повећава, и да, најзад, за видљиве 



