23 



стр. 160), примењује Бошковићеву теорију на 

 своју теорију о јонима. 



Али је далеко већа философска вредност 

 Бошковићеве теорије. О вредности једне фи- 

 лософске теорије не може да се суди на исти 

 начин, на који се суди о вредности једне на- 

 учне теорије. Научна теорија мора да буде 

 верифицирана искуством, па да има вредности; 

 пошто таква верификација није ^могућа код 

 философских теорија, и пошто Загонетка Уни- 

 верзума још није решена, све што можемо тра- 

 жити од философских теорија јесте дабуду кон- 

 зеквентно развијене, и да престављају типичне 

 могућности објашњења. Бошковићева теорија 

 испуњава ге погодбе исто тако савршено као 

 ма која друга од великих философских тео.- 

 рија, као Лајбницова теорија монада, Спино- 

 зина теорија супстанције, Хегелова теорија 

 еволуције појма, Шопенхауерова песимистичка 

 теорија, и т. д. Философску ва>хност Бошко- 

 ковићеве теорије потпуно је познао Г. Т. 

 Фехнер ; у другом издању своје књиге Одег 

 (Ие рћувтаИзсће ип(1 рћИозорћгзсће Аготеп- 

 кћге (^ејр21§, 1864), даје он дуге цитате из 

 Бошковићевог главног дела, и каже да је 

 Бошковић први јасно конципирао мисао о 

 простим динамичким атомима. 



У Француској ватрени присталица Бош- 

 ковићеве теорије јесте Сен-Венан. Он каже : 

 „Ја мислим да треба оставити множину кон- 

 тинуиране материје, па пре сматрати да су 

 последњи делови тела нераспрострте тачке. 



