45; 



дишта Мендељева које се односи на специ- 

 фичну тежину новог елемента". („Сотр^ез 

 КепсЈиб", 1876, св. 83 стр. 613). Овде се су- 

 срећемо са чудном чињеницом да је Менде 

 њев помоћу своје теорије измерио тежину 

 једнога неиспитанога елемента тачније него 

 испитивач који је први мерио стварни еле- 

 менат. У овоме случају геније Мендељева до- 

 иста је достојан дивљења. 



Откриће тих трију елемената Мендсљева 

 било је поређено са Лсвериевим открићем 

 Нептуна. Али, ма како да је то откриће ве- 

 лико, откриће Мендељева још је чудесније. 

 Левериево откриће било је резултат примене 

 већ познатих принципа небеске механике, док 

 је Мсндељев имао сам први да открије прин- 

 ципе из којих би логички могао да деду- 

 цира особине тих трију елемената. Левериева 

 интелектуална смелост била је велика, али је 

 интелектуална смелост ^Мсндељева била изван- 

 редна. Да је Мендељев живео у добу сујс- 

 варја, он би можда био проглашен зачарббника 

 који има моћ да види невидљиве ствг.ри ; сре- 

 ћом, наше јс доба просвећеније, и мп у Менде- 

 љеву треба само да гледамо једнога од нај- 

 с.!авнијих генија кога је човечанство икад 

 ћроизвело. 



Али откриће трију елемената било је само 

 једна од многих конзеквенција Периодичног 

 Закона, од тада признатог за несумњиву на- 

 учну истину. Дефинитивна вредност тога за- 

 кона била је утврђена, кад је Сер Вилиам 



