14 A KIINDULÁS. 



Különösen az arcz kérdésében így egy valóságos 

 „kháosz" elé kerülünk, melynek alkatelemeit, azok- 

 nak leszármaztatását megkísérteni hiábavaló fáradozás ; 

 különösen lehetetlen akkor, a mikor konkrét alkalmazás 

 a feladatunk. 



így állunk az arcznak ú. n. somatikus, azaz 

 testi része dolgában. 



Másképen alakul azonban a viszony, mihelyt a 

 psychikus — lelki — részt állítjuk előtérbe, vizs- 

 gálva ezt hatásában különösen az arcz testi részére. 

 Ezen a téren nincs kizárva annak lehetősége, hogy 

 pragmatikus történet nélkül is bizonyos összefüggést 

 kaphassunk, vagyis az őseredettől fogva induló soro- 

 zatot alkothassunk, melynek lényege ím ez : 



A mennyire az emberi \em fejlődését egyáltalá- 

 ban elgondolhatjuk, még pedig viszonylatban az állat- 

 világ közös tulajdonságaival is, el kell fogadnunk azt, 

 hogy a psyche bizonyos hatásokra, illetőleg ingerekre 

 mindég felelt és hogy ez az arczban ki is fejező- 

 dött. Az öröm és ellentétje a bánat, a szeretet és a 

 gyűlölet, az önzés és ellentétje, a gőg és a szerény- 

 ség, a vágy, az irigység, a jóindulat stb. és ezeknek 

 ellentétjei, ezek mindenha nyilatkoztak, kifejeződtek 

 és nyomot is róttak az ősök-ősénél éppen úgy, mint 

 a mai kor emberénél. A különbség annyi, hogy az 

 összes viszonylatok nyersebbek, kezdetlegesebbek vol- 

 tak, a minthogy ősibb állapotban levő népeknél nyer- 

 sebbek és ebben egybehangzóbbak még napjainkban 

 is. De megvoltak, hatottak és megnyilatkoztak min- 

 denkor. És ebben a ^jnínden'korhan'" megvan az az 

 összefüggés, a melyet az emberre nézve más téren, 

 nevezetesen a történelmin, hiába keresünk. 



De hogyha erre a psychikus, szakadatlan sorra 



