20 MÓZSES KIINDULÁSA. 



szerint való megkülönböztetést az életből és ellen- 

 tétjéből, a halálból fejti ki. 



A mohó, önző vágy egybeszakad az irigységgel 

 — Kain — és e kettőből fakad a gyűlölet, a bosszú 

 indulata, melynek vége az erőszakos halál : a gyil- 

 kosság fogalma. 



És íme előttünk áll a gonosz ember és merő 

 ellentétje — Ábel — a jó ; megnyilatkozik az első, 

 új bűn ; a számonkérés fényéből pedig kibontakozik 

 az eltagadás vagy hazugság, melynek nyomán föl- 

 támad a lelkiismeret, a kín egész hatalmával. 



Az áldozásnál az Ur nem a Káinét, hanem az 

 Ábelét fogadja kedvezően. Káint elfutja az irigység 

 dühe és ekkor: . . . „monda az Úr Káinnak: Miért 

 gerjedett fel a te haragod ? és miért változott meg a 

 te ábrázatod?'' Mózses I. 4. r. 6. v. 



A mezőre érve pedig, Kain leüti Ábelt! 

 Állapodjunk meg az Ur második kérdésénél egy 

 pillanatra. Tisztán és világosan láthatjuk, hogy Mózses 

 meríthetett ugyan hagyományokból, de nem merít- 

 hetett történelmi adatokból, mert hiszen azt vázolja, 

 a minek történetileg megbizonyítható, reális múltja 

 nincs és nem is lehet ; de a mit a végezel érdekében 

 a közepes emberi elmével el kell fogadtatnia, még 

 pedig mozzanatok meggyőző erejénél fogva. 



Erre csak egyetlen módja és forrása van : az 

 emberismeret, mely MózsEs-nél úgy általános tekin- 

 tetben, mint saját fajának tulajdonságaira nézve, való- 

 ban bámulatot keltő ; sőt a korra való tekintetből szinte 

 megfoghatatlan. Mózses történetíró színe alatt törve ny- 

 alkotó s mint ilyennek hatalma, erőssége az alapos 

 emberismeret. 



