34 A BEOSZTÁS. 



és Összehasonlító eljárást kellett volna niegragadnia 

 és ajánlania. 



E helyett Aristoteles azt vitatja, hogy az embe- 

 reket az állatokkal kell egybevetni és a közös jegyekből 

 a közös tulajdonságokra kell következtetni. Ez a 

 módszer azután Aristotelesnél kisüti, hogy a vastag 

 orr — mint az ökörnél — az embernél is lustaságot 

 jelent ; a tompa orr — mint az oroszlánnál — az 

 embernél is nagylelkűség jele ; a durva szőr — mint 

 az oroszlánnál és vadkannál — bátorság ; a puha 

 szőr — mint a nyúlnál — gyávaság stb. stb. jele. 

 Tehát nemcsak a vonás, mely az ember és a gerinczes 

 állat arczulatában már a koponya alapjában véve 

 egységes alaptervezeténél fogva bizonyos fokig meg- 

 van, s a mi, mint látni fogjuk, Darwint is vizsgálatokra 

 indította, hanem már a puszta anyagi tulajdonság is, 

 mint a szőr durvasága vagy puha volta eg3^ező jel 

 akart lenni. Aristoteles így nem boldogulhatott. 



SCHACK SOPHUS. 



ScHACK. Ez a teljesen tarthatatlan nézet azonban 

 időnként csodálatosképen föl-föléled és egész komoly- 

 sággal széles alapon — alig húsz évvel ezelőtt — 

 a dán festesz és hziognomikus Schack^ foglalkozik 

 vele. Egész sorát adja az ugyancsak összeerőszakolt 

 fejrajzoknak, melyek szerint össze vannak hozva a 

 francziák vitéz tábornoka, Kléber feje az oroszláné- 

 val, Bernadotte a sassal, Voltaire a majommal, 

 Talleyraxd a rókával, Ferenxz császár a birkával, egy 

 jütlandi egyházh a pudlival, a párisi rikkancs az agár- 

 ral, Robespierre a hiénával stb. stb. Az egészet Pioerit- 



' ScHACK, Sophus : „Physiognoinische StuJien. Aiitorisierte deiitsclie 

 Ausgabe. 1881. von Eugen Liebich. pag. 42, 115. c. t. 

 - PlDEKIT i. h. p. 14Ü— 150. 



