ELÖLJÁRÓ SZÓ. 



S a nagy erőfeszítés, melynek végczélja mindenkor 

 és tudatosan a magyar nemzet elismertetése, befo- 

 gadása az európai müveit népcsaládok közé volt, 

 egyre csakugyan megtanított, arra, a mi nem tartozott 

 a régi magyarság ősi és jellemző erényei közé : meg- 

 tanított egyesült erővel, tervszerűen dolgozni, a munkát 

 idejekorán megkezdeni és határidőre be is végezni, 



Ennek a valóban nagy haladásnak mintegy próba- 

 tétele, a mint tudjuk, a magyar állam fennállásának 

 ezredéves fordulóján rendezett, valóban nemzeti kiál- 

 lítás volt, melynek keretébe külön és a legtávolabbi 

 múltba visszaérő történelmi osztálya tartozott. 



Az a szerencsés gondolat, hogy a kiállítás e részének 

 megítélésére Európa nyugatának legkiválóbb szak- 

 férfiai kérettek föl, ezek a meghívást elfogadták és 

 a történelmi részről fényes, elismerő és komoly véle- 

 ményt adtak, ez a legközelebbi jövő alakulására döntő 

 hatású volt. 



Senki sem tagadhatja, hogy az 189(3-iki nagy 

 próbatét és a történelmi részszel elért nagy siker 

 szülte azt az elhatározást, hogy a magyar nemzet a 

 XlX-ik század nagy zárójelenetében, az 1900-iki nemzet- 

 közi világkiállításon Parisban megjelenve, ott bármily 

 anyagi áldozat árán is, mint (inálló nemzet és állam 

 mutatkozzék be. 



Nem tiszteni, de nem is tartozik erre a helyre e 

 vállalkozás tervezetéről és végrehajtásáról részletes 

 \'éleményt mondani és éppen ezért itt csak azt érintem, 

 a mi némileg e könyvvel is kapcsolatos. 



Ismeretes tény az, hogy Magyarország a rengeteg 

 tárlat minden tagozatában külön és önállóan rendezte 

 be osztályait, és hogy szervezetének betetőzése, meg- 

 koronázása a magyar történelmi pavillonban csúcso- 



