i:l(")1jAr(') s/o. 



NhAZOK, a kik a magyarságnak az clinull 

 XlX-dik század utolsó harmadrészében íbly- 

 latott küzdelmét és irányzatait már érett ész- 

 >zcl tigyelemmel kisérhették, és még inkább azok, a 

 kik a magyar nemzet közéletében munkás részt vettek, 

 igen jól tudják, hogy annak a századnak utolsó hai- 

 mada jól-rosszul, de mindig tudatosan annak volt 

 szentelve, hogy közéletijnk egész mezején, megfeszített 

 erővel, a végsőig menő áldozattal is „századok mulasz- 

 tásait pótoljuk". 



A haladásnak mintegy fokmérői, a külünhüz(") 

 szakgyüléseken, utóbb kongresszusokon kívül, ezek 

 között nemzetközieken is, különösen az általánosabb 

 jellegű kiállítások voltak, a melyeknek hol ipari, hol 

 gazdasági keretei közé mind erőteljesebben nyomult 

 be a művelődés, majd a tudomány és művészet 

 szeiTezete. 



Jól tudjuk azonban azt is, hogy itthon begyakor- 

 lódva és nekierősödve, a művelt nyugaton nem tudtuk, 

 mert csakugyan nem is bírtuk a kiállításokon mint 

 nemzet és állam teljes önállóságunkat kifejteni, ezt 

 föltétlenül bebizonyítani : így minden elismerés, a mely 

 mégis jutott, az ismeretes ..érdekes népség'' mellék- 

 ízével bírt. 



De azért nem lankadtunk I 



Hermán ; .-\ ma}í>ar nép arcza. ' 



