80 ARCZOK ÉS ARCZULATOK. 



nagyon élesen és jellemzően tüki-üződik az emberi 

 arczban. 



A szem a harag ingere alatt rendes nyílású, de 

 szegező tekintetű, mintha az indulatot okozót át 

 akarná hatni. A homlokon a vízszintes ránczoknak 

 semmi nyoma ; annál hatalmasabban jelentkezik a 

 szemköz merőleges ránczozata, még azzal is fokozva, 

 hogy az orr kellő tövén, a gula-izom — 8. kép N -- 

 összehúzódása folytán egy harántredő támad. Téved- 

 nénk azonban, ha azt gondolnók, hogy a ránczvetés- 

 nek ez a neme kizárólag a rosszkedv, illetőleg harag 

 mimikai képletét alkotja meg. A ránczozat e neme 

 sokszorosan kifejezője szerencsétlenségnek, boldog- 

 talanságnak, a kedvetlenségnek, mely még nem az, a 

 mit rosszkedv alatt értünk ; de képe a beható gon- 

 dolkozásnak is, különösen annak, a mely megerőltető 

 a nélkül, hogy a gondolkodót kielégítené. 



ÖSSZEGEZÉS. 



Mielőtt az alkalmazásra térnénk, jó lesz az eddig 

 elemezve mondottakból néhány tételt levonni. 



1. Az emberi arcz rendesen múló jegyei belső 

 ingerek tartós vagy állandó behatása alatt arczulati 

 — fiziognomiai — jegyekké \'álhatnak és ekkor az arcz- 

 nak egyénileg sajátos, ú. n. tipikus kifejezést adhatnak. 



2. Ugyanilyen jegyek külső ingerek behatása alatt 

 is keletkezhetnek, arczulatiakká válhatnak s az arcznak 

 sajátos kifejezést kölcsönözhetnek. 



3. A belső és külső ingerből támadó vagy eredő 

 arczulati jegyeknek legbiztosabb és legfinomabb ellen- 

 őrzője a szem kifejezése és vele a száj kiegészítő, 

 azaz kölcsönös alakulása. 



