82 ARCZÜK ÉS ARCZULATOK. 



hogy ezen az úton egy adott nép vagy nemzet sajá- 

 tos, jellemző vonásait nem állapíthatjuk meg. 



Azok a kiváló módon kifejlett mimikai és arczulati 

 egységek, a melyek az igazi nagy jellemekben tükrö- 

 ződnek, éppen úgy, mint a jellemek magok, az emhe- 

 riségre tartoznak, csak önmagukat példázzák és bizo- 

 nyítják ; kivételesek és éppen azért nem általánosít- 

 hatók s nem lehetnek összefoglalók sem. 



A magyar ai'cz meghatározása tekintetében még 

 egy más, igen lényeges nehézségbe ütközünk, a mely- 

 nek legyőzése, mihelyt az általánosságot vesszük, 

 lehetetlenség elé állít. 

 BAJUSZ ÉS SZAKÁLL. 



A mimikusok és hziognomusok összes típusai, 

 a mennyiben sematikusok : bajusztalanok és legtöbb- 

 ször szakálltalanok is: ez nagyon természetes, mert 

 a szem és a száj egymást kiegészítő alakulása más- 

 kép ki sem vehető, tehát nem is méltatható ; azon- 

 képen rajta vannak, hogy bizonyító típusaiknál is 

 szabad legyen kivált a száj, — lévén a szem termé- 

 szettől fogva az. 



így PiDENiT bizon^átó típusainál csupán Johannes 

 MCller visel ú. n. Kossuth-szakállt, mely a múlt szá- 

 zad közepe táján oly divatos volt a magyar úrírendnél, 

 de a java népies elemeknél is, az utóbbiaknál a koro- 

 sabbak még ma is hívei ; ugyancsak Müller bajuszos 

 is, a bajusz azonban alig árnyékolja be a felső ajkat, 

 úgy, hogy a száj alakulása tisztán kivehető. Richelieu 

 spanyol — kecske — szakáll mellett fölfésülve viselte 

 bajuszát, úgy, hogy a száj szabadon maradt, alaku- 

 lása kivehető volt; még az emberbarát SpENER-nél 

 akadunk igen gyenge bajuszra és úgynevezett „légyre". 

 A többi fiziognomiai tipus bajusztalan, szakálltalan. 



