98 A MEGLEVŐ ANYAG. 



volt a vezérelv, hogy az illetőnek családja .^törzsökös^^ 

 és már a XVIII-dik században is helyt volt legyen, 

 és hogy a kiválasztott egyénnek az anyja is „törzsö- 

 kös magyar'' lett légyen. Ani a ^^törzsökös'" jelzőnek 

 megokolt alkalmazása épp oly nehéz, mint a magyar- 

 ság anthropologiája maga; „csak úgy" alkalmazva 

 hangzik ugyan ; de nem bizonyít, már annál a leg- 

 közelebbi és igen egyszerű kérdésnél fogva sem : 

 vájjon a választott egyénnek, leszármazása során, a 

 XVIII-dik századtól kezdve minden anyja „törzsökös" 

 magyar volt-e ? 

 A MÓDSZER. 



Az elemek kiválasztására nézve a kongresszusi 

 kiadvány ezeket mondja: „Ethnografiájuk egységes 

 s mai anthropologiájuk közös elemekből, azonos 

 milieuben, ^ hasonló módon fejlődött". 



Meg nem fejthető azonban ebben az elvi kijelen- 

 tésben, mit jelentsen szabatos fogalom szerint a 

 „közös elem'" ; mit az ,,azonos iiiiUeu'' és mit a ,,hd- 

 sonló mód'''' ? Ezek nem lehetnek puszta jelzők ; hanem 

 alapos eljárás mellett igen is előzményekből levezetett 

 tételek. Am itt éppen az előzmények hiányzanak. 



Különben az egész közösség, azonos milieu és 

 hasonlóság fölállításának a leghatározottabban ellent- 

 mond Tördemicz falunak belevonása, mely a Balaton 

 zalai partjának, legklasszikusabb, vulkanikus hegy- 

 alakulatának, az egész Badacsony-csoportnak ,,milieu- 

 jébe" tartozik, mely földtanilag merő ellentétje a somo- 

 gyi alakulatnak, a melyen a többi választott falu áll. 



' Az ujabb magyar irodalom, mint mondani szokás, nagyon felkayfa a 

 „inilieu" és a „jegyben" szót. Mindkettőnek a napisajtó legbuzgóbb alkal- 

 mazója és terjesztője. Rz meg az, ennek meg annak „jegyében áll, történik", 

 ilyen és olyan „milieuben". Ott, a hol tudományos szabatosságról van szó, 

 ilyen határozatlanságnak nem lehet helj'e. 



