AZ u;a/i mac.varok. 



ar a bevezető részben kifejtettem,' hogy a 

 soniatikus faji leszánnaztatás összefüggő, sza- 

 kadatlan sorát és egymásutánját biztosan 

 megállapítani nem lehet és hogy mindazok az alapok, 

 a melyeken ezt a feladatot megoldani törekedtek, egyik 

 vagy másik tekintetben ingatagok. Sem a hagyomány, 

 sem az ősrégészet, sem a krónikák sora nem nyújt 

 eléggé szilárd alapot arra, hogy a faji alakulást ere- 

 dettől fogva, vagy bárcsak a múltnak valamely kimu- 

 tatható fordulópontjától, szakadatlan sorban az újkorig 

 biztosan levezethetnők. 

 VÁMBÉRI ÉS HUNFALVY. 



Kzt a tételt legjobban megvilágítja és bizonyítja 

 az az egymást kizáró ellentétes álláspont is, a melyet 

 a magyarság leszármazásának két legelőkelőbb mes- 

 tere a kérdésben elfoglalt és a tudás leghatalmasabb 

 fegyvereivel vitatva, érvényesíteni törekedett. 



A két vitató nem kisebb ember, mint HrxFAi.vv 

 Pál és Vámbéri Ahmin. 



\\\.\iBÉRi ezt az ellentétet kiváló müvében, mely a 

 magyarok eredetét tárgyalja, ^ tömören így foglalja össze : 



„HuNTALvv a magyarokat finn-ugor néptörzsnek 

 tartja, mely az ugor népek területének déli és dél- 

 keleti csúcsán, a törökök közvetlen szomszédságában 



' ,,A magyarok eredete." P.thnologiai tanulmány. Budapest, 18S2. pag. 419. 



