VÁMBliRl TÉTELE. 1 1 1 



' „A magyar nem/el nem dircclc .\/siab(')l szár- 

 mazik, hanem en olyan vei;"yüléknck larlom. mely 

 fnui-torvk cs szlár elemekből /// /'iiiiuoiiuihnii k'elel- 

 kezett. A ícst pusztulj ifc a li'lck uicgiiuirad.^ 

 A maiiyarhan kevés az ural-altai laj somatikus tünete; 

 de annál több a psychikai sajátság, iiicrt iiiiiit úr t's 

 /\n\iiics()ló rdiiyoiiitíi s:cllciiil bélvcí^ét az általa iiieg- 

 hóditott iiépticuu'kír" . A tétel első része vitatható. 



Rögtcin fölvethető itt a kérdés, vájjon az, a miben 

 X'ambhri diagnózisa kicsúcsosodik fuiii-ugoy \'ag\' török 

 jelleg-e ? 



De hagyjuk, meil ismernünk kell előbb azt, a 

 mit \'amh?:ri idézett művében pag. 451, 455 és 



45(5 arról a megmaradó „magyar lélekről'^ már 



ezelőtt húsz évvel mondott, a minek uralkodó és 

 alakító hatalmat tulajdonít és a mi tömören össze- 

 foglalva a következő : 



„A legnagyobb figyelmet az az ellenállás érdemli. 

 a melyet a mag}'arok mindenkor azokkal az intéz- 

 kedésekkel szemben kifejtettek, a melyek a magyar- 

 ság erkölcsi átalakítását czélozták, m;'is szavakkal, 

 a melyek a magyarság erkölcseinek, szokásainak, 

 régi tiszteletreméltó intézményeinek, szóval valódi 

 szellemének megtörésére irányultak. A kifejtett nagy, 

 mondhatni szent buzgalmával, a magyar minden 

 ázsiai testvérét és törzsrokonát összevéve, hatalmasan 

 fölülmulta, hatalmas, megkapó nemzeti önérzetet hizo- 

 nyítva be." 



„Magának a kereszténységnek másfél század kellett 

 a meggyökeresedéshez és az ellenállás nem a keresztény- 

 ség tanai ellen fordult, hanem igenis az idegen fanatikus 



* V. ö. a bevezetésben a psychikus sor szak;i i.'it1;Hi';;t'járól munlottakíit 

 és Alexander Bernát szavait u. o. 



