12(5 AZ IGAZI MAGYAROK. 



szal ésszakálhil bírocik, hallgatagságra hajló, kiválóan jó- 

 zan életű férfiak, kik között fölös számmal akad az olyan, 

 aki szeszes itallal és dohánynyal ueui él, mégpedig nem- 

 csak takarékosságból, hanem tudatosan annak okából, 

 mert hivatása nem tűri a részegeskedést : „éberséget és 

 józanságot követel az igaz embertől" - így okolják meg. 



A halász nagygazdák és legénységük; a lovas- 

 gazdák, juhosok, a gulyás-gazdák, számadóik és boj*- 

 társáguk; a csikósok és kanászok mind ilyenek voltak. 



A részegeskedés gyanúja, mely széles körben el 

 volt és el van terjedve és a melyet különösen a nemzet 

 ellenségei ennek kisebbítésére annyiszor felhasználtak, 

 éppen ez elemek józanságából következett. Különösen 

 hangzik és mégis így van. A megfejtés az, hogy 

 éppen életük józanságánál fogva ezeknek az emberek- 

 nek a kevés is megártott, ehhez pedig kizárólag akkor 

 jutottak, a mikor ügyük helységekbe, városokba szólí- 

 totta és nem kerülhették ki ismerőseik társaságát, 

 így jutottak az alkalmi ivás köxTtkezményei a nyih'á- 

 nosság elé ; és annál féktelenebbül nyilatkoztak meg, 

 minél érintetlenebb volt az ivó idegrendszere. Evvel 

 nem az van mondva, hogy iszákos ember nem akadt ; 

 kivétel elvégre mindenütt van ; de ezek az emberek 

 egymás között és egymás fölött szigorúan bíráskodtak 

 és tudtak rendet tartani. 



Ily irányú, erkölcsileg fegyelmezett, pontosan vég- 

 zett kemény munkával járó élet nevelte azokat az 

 alak szerint hatalmas, arczkifejezés szerint komoly, 

 nyilt, nyugodt és határozott tekintetű, tiszteletet pa- 

 rancsoló és egyszersmind bizalmat keltő alakokat, a ki- 

 ket fájdalom — az újkor áramlatai, a melyek a 

 magyar közrend legmagyarabb részébe is bekaptak, 

 sori'a eltüntetnek s nemsokái'a ki is irtanak. 



