A KOJKGY. 



130 



az üsi soron színniaiívart i-ondesLMi ci;y lalalo köz- 

 mondásra va.^v mély érlelmű humoros szóra bírja a 

 nélkül, hogy ez kitérés vagy visszavonulás akarna 



lenni. 



K sajátosságban sokkalta inkább az a vonása tükröző- 

 dik a magyarságnak, mely viszontagságos múltjának 

 sok. igen nehéz helyzetéből kisegítette, s lehetővé tette, 

 hogy mint csekélyebb szám a tömegek erőszakával 

 szemben is uralkodó faj maradhasson, intézményeit, 

 szokásait megőrizhesse és az idegenségre ráruház- 

 hassa. 



FÖJEGY. 



Ha most már úgy állítjuk föl a kérdést: a szem 

 melyik niimikailag megállapított formájának felel meg 

 a nia,íiyar szem? legott előttünk tei-em az, a mit 

 Manteg.azza kifejtett és rajzban is adott, a mit az 

 arcz mimikai központjának nevezett : az alkotó képzelő 

 erőt kifejező szem — 6. kép. 



Ks valóban, hogy ha a „napjaink magyarjai" sza- 

 kaszban a \'IIl-ik táblára vetjük tekintetünket, ez a 

 szemforma egészen tisztán és félreismerhetetlenül 

 meg\'an. különösen P.ati-Xagy PÁL-nál és a Sebestvkn- 

 fiúnál. mint a magyar ifjabb férfikorának jellemzője, 

 a mely még éppen oly távol áll a kiábrándulástól, 

 mint az aggkor bölcseségétől. 



Ks kiválóan ez a szemforma az, a melyből leg- 

 többször kisugárzik az a sajátos indulat is, mely föl- 

 lobbanása idejében örökkön égő tűznek látszik, noha 

 utóbb szalmalángnak bizonyul. A magyarság mimikai 

 és Hziognomiai jellemzésében tehát egyetlen pontra 

 térünk, mely hasonló Mantegazza Paolo meghatáro- 

 zásához, hogy t. i. a svájczi embert csak nyílt tekintete 

 jellemzi 1. p. 'iS. 



