A KIFEJTÉS. 



hogy a magyarság ehhez a világhoz alkahiiazkodott, 

 könnyen belátható úgy megközelíthetetlensége, mint 

 kitéréseinek biztonsága, ha az idők folyamán a vesze- 

 delem mégis megkörnyékezte. 



Ezek a természeti sajátságok magyarázzák meg 

 azt, hogy a nép a legnagyobb dúlások alatt is meg- 

 maradt és azt is, hogy jellemében — mert szokásai- 

 ban is — megrögződött : a hatalmas természeti viszo- 

 nyok elkülönítők, elzárók, igy a régit fentartók voltak. 



Tudnunk kell, hogy a rétség, nádas, a mocsár 

 és az ingovány a népnek valóságos tápláló dajkája 

 volt, mely fedelet, tüzelőt, állatjának buja legelőt, a 

 vészbe és varsába halat adott ; felkínálta a fészkelő 

 madarak töméntelenségének tojását, majd hát; az 

 emelkedettebb hely szigetet alkotott, melyet csak az 

 közelíthetett meg, a ki a járást pontosan ismerte ; 

 másnak az út biztos halál volt. A szigetre szállott 

 ki a rétségbe ,, kicsapott" szilaj gulya, szilaj ménes, 

 vad konda és kemény fagyok idején ott gondoskodott 

 róla az ember. Itt fejlődött a magyar pákász ősi 

 alakja, mely még a múlt század első felében is a 

 legszabadabb noniád életet folytatta. 

 TERMÉSZET ÉS JELLEM. 



Mindez és még sok egj^éb, hatalmasan reáhatott 

 a- magyar nép jellemének kialakulására. A termé- 

 szettel és tüneményeivel való szoros viszony ráok- 

 tatta számos jelenség helyes megítélésére s értelmet 

 fejlesztett ott, a hol más népeknél a tudatlanság csak 

 babonát szül. 



Ez a természetben, életmódban gyökerező sajá- 

 tosság volt az, a mely a magyar népben hosszú 

 századokon át megtartotta és mélyen meggyökerez- 

 tette tulajdonságait, azokat is, a melyek egykoron 



