150 A KIFEJTÉS. 



seggel, hogy a legújabb kor közigazgatási irányzata 

 az önállóság rovására összefoglaló szervezetet ipar- 

 kodik adni a szétszórt egységeknek. 



De azért a tanya ma is egység; belső szervezete, 

 akár az ősi sátoraljáé, patriarchális ; a gazda a tanya feje, 

 kinek a nagyasszonytól a pólyásig, azontúl a cselédség 

 és minden föltétlenül alá van vetve. Ha a gazda a nagy- 

 asszonynyal indul valamerre, ő jár elől, az asszony 

 pár lépéssel hátrább utána ; a gazda viszi az ékesebb 

 bakót, az asszony dologidőben a terhet; összejöve- 

 telekre semmit, ekkor az ura kiméli. Legény, leány 

 nem vághat elébe a család fejének. 



. Patriarchális rendszer állott fenn a közrenden gazda 

 és cseléd között is: egy tálból étkezett a felnőtt cseléd 

 a gazdával ; cseléddé csak kötelességei tették. Ebből 

 fejlődött ki az a jelenség, hogy a magyar cseléd nem 

 vált be uraságnál szolgának, belsőnek éppen nem ; 

 mert önérzete visszatartotta a szolgai alázatosságtól, 

 a feltétlen meghunyászkodástól. Itt csak egy kivétel 

 volt és van, a mely jellemző világot vet a lovas nemzet 

 ivadékára: a magyar a világ első kocsisa, erre büszke, 

 rajongva szereti a gondjára bízott lovat s érzi a rá- 

 bízott drága jószágért, de gazdája biztonságáért is vállalt 

 felelősséget. A jó kocsis sokkal közelebb is áll a 

 gazdához a legjobb béresnél. 



Haladjunk immár tovább. 

 A TANYÁS. 



A gazda a tanya egész életének sarokköve, ten- 

 gelye, abszolút uralkodója, de csak kivételesen zsar- 

 noka; háza vezetésében a magaszőrü emberek erős 

 megszólásának van kitéve, a mire a magyar ember , 

 szerfölött sokat ad ; ezt ,, nagyon szivére veszi". 



Mindig abban a meggyőződésben élek, hogy a 



