152 A KIFEJTÉS. 



A JÖTTMENT. 



Ez a .Jöttment'^ rendkíváil fontos és jellemző a 

 magyarság. felfogására nézve, mert világosan mutatja, 

 mivel és hogyan védelmezte meg magát a magyar 

 nép az elvegyülés s így ethikai elgyengülés vesze- 

 delmétől, a melynek földirati és nemzetiségi elhelye- 

 zésénél fogva, különösen pedig áramló idegen töme- 

 gekkel szemben mint sokszor kisebb szám is századqk 

 során ki volt téve. 



Ha ez a „jöttnieiit"' eredetileg talán inkább csak 

 azokra a merőben idegen eredetű elemekre volt is értve, 

 a melyek betolakodtak, vagy — később — a magyar- 

 ság nyakára küldettek, védekeztek azért a legmagya- 

 rabb pontok egymás ellenében is. Debreczen még a 

 legközelebbi múltban sem fogadta be — különösen 

 társadalmi bizalmi állásba és körbe -^ azt a magyart, 

 a ki a Basahalmon túlról vette eredetét. Ott élhetett, 

 iparkodhatott, még boldogulhatott is ; de a telivér debre- 

 czeni czivis szemében Jöttnient^^ maradt. És még iva- 

 déka is, noha már a Basahalmon innen született, szár- 

 mazás szerint csak ^Jöttment^' ivadéka volt. A kivételek 

 mindenesetre ritkaságok voltak, azok talán ma is. 



FELVÉG, ALVÉG. 



Azok az engesztelhetetlen ellentétek, a melyek 

 tiszta magyar falvakban a „felvég'' és „alvég" között 

 fennállanak és még az összeházasodást is kizárják, szin- 

 tén erre a sorra tartoznak. Ilyen úton és módon fejlő- 

 dött ki a mai, az erők egyesítésére törek\'ő áramlat- 

 tal szemben, még pedig ősi eredetből, a „partikula- 

 rizmus", a i'észekre való bomlás, mely nem is ked- 

 vezett soha nagy társadalmi feladatok megoldásának ; 

 de a nemzet sajátos helyzetében, a történelem folyá- 

 sában minden idegen erőszakkal szemben, még mint 



