154 A KIFEJTÉS. 



hogy 48 év óta vagyok Kecskemét városa gulyása ; 

 ő meg rámondta, hogy bíz' az derék dolog. 



— De hát nem félt? 



— Már mitül féltem volna? 



— Mégis csak nagy dolog egy koronás királynéval 

 beszélni ! Hogy is beszélt csak ? 



— Hát éppen úgy, mint most a nagyságos asz- 

 szonynyal. 



— Hát Ferenczy h)Á-val beszélt ? 



— Akkor nem ; de aztán magára gyütt ki ide. 



— Hát mit csinált ? 



■ — Ide ült le a gún^^ás padra, aztán beszél- 

 gettünk. 



— Szívesen maradt? 



— Szívesen hát, hivszen nem is valami gyüttment, 

 mer Kecskemétről való. 



Mindez a legnyugodtabb hangon folyt és látszott, 

 hogy ez az öreg pásztorember az egész dolgot nagyon 

 természetesnek találja. Abban a ,,gyüttment"-ben 

 nyilatkozott meg saját önérzete is. 

 TANYÁS, PÁSZTOR ÉS HALÁSZ. 



A kezdetlegesebb fokon, a hol a nomád állapot 

 még nem dermedt meg végleg: pásztornál, halásznál 

 egészen egybevágó volt a rendszer. A bokor elejének, 

 a cserény számadójának föltétlen hatalma volt. Min- 

 denben oly szabott sorrend uralkodott, mely még az 

 étkezésnél is nemcsak az egymásutánt, hanem az 

 eledel részeit is kinek-kinek megszabta. 



Ha idegen közeledett, a főember rászólt az elő- 

 törő ebre ; ekkor elébe ment a jövevénynek, üdvözölte 

 s felhívta, kerülne beljebb. Az üdvözlés kéznyujtás 

 volt, a kalaphoz senki sem nyúlt : cpp oly kevéssé, mint 

 nem veszi le Inrháiijűt a tcn'i'tk. 



