ÖNÉRZKT. 1 ').') 



A fejlettebb tokon a háznál vah) fogadás tisztét, 

 szintén a vendég elé való menéssel, a család feje 

 teljesítette ; az asszony, ha a konyha küszöbéig jött, 

 tovább soha: a küszöböt nem lépte át. Az asszony 

 tiszte csak a vendégszeretet gyakorlásánál következett. 



Ktlen-szomjan senkit sem bocsátott el gazda, 

 halász, pásztor a tanyájáról, enyhelyéböl és cserényé- 

 ből ; ha meghalásra került a dolog, a legjobb hely a 

 vendégnek jutott okvetetlenül. 



Ezek az egyszerű emberek csodálatraméltó komoly- 

 sággal és méltósággal, valóságosan „reprezentálnak". 

 Nem kiváncsiak, nem alkalmatlankodnak kérdésekkel, 

 mindenkor beérik a\'\'al, a mit az idegen magáról és 

 szándékáról maga mond. Igen éles megfig>'elésre vall 

 eg}'ik Írónknak^ az a megjeg\'zése, hogy .a magyar 

 mezei ember nem kíváncsi, nem törődik azzal, a mi 

 nem az ó dolga, nem is megy oda, a hova nem 

 hívják-. X^alóban így is van. De baj esetén, hívásra 

 készségesen előáll és szívesen segít. 



Ezek az emberek tiszteletet tudnak tanúsítani, 

 alázatot soha — és semmi hízelgő szavuk nincsen ; 

 komoly, elismerő és virágos, sőt humoros az van. 



Jellemző és kiválóan szép az a meghívás, a 

 melylyel a Duna utolsó vándorhalász bokra megtisz- 

 telt volt. a melynek közelében horgásztam. A mikor 

 délebédre a halászlé a gyepen tálalva volt, felém jött 

 nem ám a futosó, a bokor legkisebb embere, mert 

 hiszen megtiszteltetésről volt szó, hanem jött az öreg- 

 legény követségbe és ezt az üzenetet hozta: „Tisztel- 

 teti az urat a mestör és ha nem vetné meg szegény- 

 ségünket, szívesen látja egy kanál halászlére". A mester 



* Eötvös Károlv irataiból. 



