156 A KIFEJTÉS. 



érdemes követet küldött, evvel megtisztelte a meg- 

 hívottat; de ö maga nem mozdult a helyéről, evvel 

 bizonyította önérzetét. Ezt a dolgot szebben és méltó- 

 ságosabban elvégezni nem lehetett volna s ilyenekben 

 népünk valóban páratlan.^ 



Az alázatoskodó könyörgést ezek nem ismerik és 

 ismét éles megfigyelés eredménye az, hog}': „A magyar 

 faj nem imádkozó. A kéregetés nem természete, még 

 istenhez is röstel minduntalan könyörögni ''.- 

 A JELLEM ISKOLÁJA. 



A kérdés most már az : mi a magyar mezei 

 ember jellemének az ősi öröklődésen felül iskolája, 

 fejlesztője ? 



Nincs nép, melynek gyermeke oly korán kerülne 

 a nagy és súlyos felelősség iskolájába, mint a magyar 

 gyermek. 



Alig hogy a kis leány a fűzvesszőt meg tudja 

 suhogtatni, már kezére bízzák az egy folt ludat, a 

 melylyel kiszáll a libalegelőre. Egy falat kenyér és 

 valami kis hozzávaló, kendőbe kötve, ez az egész 

 napra való eleség. És a gyermek megfékezi a korá- 

 val járó mohó vágyat: csak akkor n3ail az eledelhez, 

 a mikor az evés ideje bekövetkezett. Ebben nagy 

 fegyelmező hatalom rejlik, mely a jellem alakulására 

 irán^^adó. 



Ez a kis 6 — 8 éves teremtés felelős a kezére 

 bízott jószágért; meg kell védenie a sóh'omtól, sas- 

 tól, kányától; meg kell óvni az elszéledéstől, a kár- 

 tételtől. Ez a gondoskodás iskolája. Megfigyeli állat- 

 ját, megkülönbözteti minden tulajdonsága szerint az 

 egyest a többitől ; megfigyeli szokását, táplálékját s 



' V. ö. ,,.\Iagy. Halászat Könyve." I. 442. 

 ^ Eötvös Károlynál. 



