158 A KIFEJTÉS. 



pásztora, legyen bár csikós, gulyás, kondás vagy 

 juhász, mindig elsőrendű. Legfőbb és legbecsesebb 

 tulajdonsága a hü gondozásra való hajlam. Nincs a 

 természetnek az az égiháborúja, förgetege és vihara, 

 mely a magyar pásztorembert őrhelyéről elmozdítsa. 

 Gondosan ügyel arra, hogy a „jószág ne törje egy- 

 mást"; hogy „jófüves" helyen legeljen; hogy itató- 

 hoz jusson; hogy „megdelelhessen" stb. A magyar 

 pásztorember ismeri a jó és a mérges í'üvet, a jó és 

 a rossz vizet, állatjának minden ellenségét, le a legyek 

 világáig; és nem egy jól ismeri a bogárság bonyolult 

 átalakulását is. 



A magyar ember elsőrendű állattenyésztő, ki a 

 fajválasztást és tulajdonságok fejlesztését érti. Első- 

 rendű állatismerő, hibákra és kiválóságokra, korra 

 stb. egyaránt. 



Órája áevüs időben a csillagok járása, ha borult 

 az ég, állatjainak viselkedése. Időjóslása legtöbbször 

 észszerű — ha északnak száll a téli vadlúd = meleg 

 idő várható, ha délnek száll, hideg következik stb. 

 Meg tudja nevezni minden állatjának testrészeit, 

 szinét, jegyeit, ezeknek eltéréseit, a juh kivételével 

 minden állatját néven szólítja. Ismeri a szabadban 

 körülötte élő állatokat, azoknak életmódját, szokávsát, 

 és nem költ reájuk semmiféle csodás, babonás tulaj- 

 donságot. Mindez és még sok más tulajdonság vilá- 

 gosan reá vall a természettel közvetetlenül és folyto- 

 nosan érintkező nomádok ivadékára. Egészen hasonló 

 a halász is. 



Mindezek és egyéb foglalkozási köreiben hason- 

 lóknak tömérdeksége, éleseszűvé teszi a népet, roppant 

 anyagot nyújt helyes hasonlatok alkalmazására ,és 

 logikus kifejtésére. 



