160 A KIFEJTÉS. 



A folytonos iparkodást föltételező kereskedést a magyar 

 mindig lenézte, még legvilágosabb haszna, érdeke elle- 

 nére is másra, idegenre bízta. Ezek is a nomád lel- 

 kület megnyilatkozásai . 

 A HASONLAT. 



A tapasztalatilag szerzett sok biztos tudás is hatal- 

 masan hozzájárul az önérzet fejlesztéséhez és talán 

 ez válik forrásává és rugójává annak, hogy a magyar 

 szereti a dolgoknak, tárgyaknak saját emberi voltával 

 való viszonyítását. 



Ladikjának van orra, dereka, fara ; korsójának van 

 talpa, feneke, hasa, nyaka, szája, ajaka, füle és csö- 

 cse ; kaszájának van orra, álla, öle — - a nyélnek az 

 a része, mely kaszáláskor a kaszás ember öle tájára 

 szolgál stb. 



És igen élesen jellemző a hasonlat keletkezésének 

 villámgyorsaságára a Csallóköz tanácsbeliéjének kér- 

 dése és megjegyzése, a melyet iskolalátogatáskor 

 Magyarország térképe magyarázásánál a Duna foh^á- 

 sára nézve tett. 



Vácz tájára mutatva azt kérdezte : 



Kinek hajt a Duna térdet? 



Tehát a Dunának a nyugot-keleti irán3^ból az 

 észak-délibe való, csakugyan térdelésszerű irán\'\^ál- 

 toztatását azonnal az emberi lábbal és térdben való 

 hajlásával viszonyította. És arra a felvilágosításra, 

 hogy : 



X^'ácznak ! 



Azonnal megjegyezte : 



„Akkor mi -- a Csallóköz — éppen a Duna 

 vitézköt és éten vag\'unk!" 



A vitézkötés a mag\^ar nadrágon a czomb felső 

 részérc esik, alakzata a térdfelé csúcsos, éppen úgy, 



