168 A KIFEJTÉS. 



megnyilatkozó művészeti hajlamci van, mely sajátos és 

 határozott irányban és tehetségben gyökerezik. Az ősfog- 

 lalkozások azok, a melyek ezt nyilvánvalóvá teszik. 

 A kifejezett kétségek onnan eredtek, hogy a magyar- 

 ságot legjellemzőbb foglalkozási köreiben nem kutatta, 

 így nem is ismerte senki. 



Ott, a hol a fa és a fém hiányzott, mint a nagy 

 mag3^ar Alföldön még az aligmúlt időben is, a művé- 

 szet színvonalát ütötte meg igen gyakran a bőrből való 

 fonás és a fonva-kötve való díszítés, mint pásztorművé- 

 szet. Ott, a hol fa és fém volt, mint a túladunai rész- 

 ben, kiválóan Somogyban és Zalában, ugyanezt a szín- 

 vonalat ütötte meg a faragás és rajzolva díszítés, szintén 

 mint pásztorművészet. így mind a két ágazat nomád 

 eredetű. 



Merőben dísztelen csak a halász, mert mesterségé- 

 nek egész lénye szerint arra kell törekednie, hogy 

 szerszámja föl ne tűnjék, beleolvadjon környezetébe. 

 Itt nem az ékesség, hanem a furfangig kimívelt czél- 

 szerűség a döntő, és ez a magyar halásznál tényleg 

 ritkítja párját. 



AZ összehasonlítás. 



Az összehasonlítást megnyitjuk azokkal a fejte- 

 getésekkel, a melyekkel a Kelet világhírű kutatója és 

 az élők között talán legalaposabb ismerője, VAmbéhi 

 Ármin megajándékozott s a melyeknek teljes tartalma 

 a következő : ^ 

 MAGYAR ÉS TÖRÖK. 



.,Azokból a szellemi tulajdonságokból, a melyek a 



' Vámbéri kiséiő levelében világosan megjegj'zi, hogy a magyar népet 

 tulajdonságai és szokásai szerint nem ismeri eléggé ; így összehasonlitásában 

 a súly a középázsiai elemre esik. a melyet alaposan tanulmányozott. 



