összehasonlítás. 1 7,") 



zetet az elpusztulástól; de iiiei;nientette az is, a mi 

 ősi nia.Lívar sajátossá,u;a volt, a mit ősi soron szerzett, 

 s a mi a keresztény nuiveltsé^iígel megférve, biztosí- 

 totta a nemzet értelmi és ezzel hatalmi hegemóniáját. 



l'gyanazoknak az ősi soron szerzett tulajdonságok- 

 nak birtokában maradt a közelmúltig az úri középrend 

 is. mely ezekből a tulajdonságokból merítette min- 

 den erejét, eszközét, valahányszor az alkotmányt meg 

 kellett védelmezni. Ez is kétségtelen. 

 KÖZÉPREND. 



A jellemre vonatkozó fejezetben a maga helyén 

 megjegyeztem, mily nagy volt az érdekkölcsönösség 

 a magyar vezető elem és a nép zömének színmagyar 

 része között. Az ok nagyon természetes. Az „úri 

 középrend" magasabb műveltségével állott helyt az 

 alkotmánynak külső vonatkozásaiban való és az ősi 

 juss és szokás védelmében; de mindig a zöm ősi 

 sajátosságaira támaszkodva. Ez a viszony szükség- 

 szerű, de természetes is. A magyar „úri főrend" 

 más szempontok alá tartozik, mert hatalmi érdekből 

 vér szerint könnyen vegyült. 



Legtömörebb és legtalálóbb jellemzése az igazi 

 mag\'ar úri középrendnek íme ez ; ^ 



„A tisztavérű magyar nemesi családoknak sok 

 erényük és sok g\'öngeségük volt. Erősek, büszkék, 

 szabadok és függetlenek voltak ; hazafias, hadi és 

 családi erényekben gazdagok. A hogy W^alter Scott 

 jellemzi a középkori skót várlakó urakat és nemese- 

 ket, olyan volt a magyar. A királylyal szemben bátor 

 és jogavédő. Az alkotmány csorbítását meg nem 

 engedi. Szabadságait, kiváltságait életre-halálra védi. 



' EöTVö.« Károly újabb irataiból. 



