összehaso.nlítAs. 1 s. ; 



tanulta volna: mi az? Az 184U-iki alakulás iinn tórtc 

 meg a mouarchikits hajldmot : de a Kossiitli-kultiiszí 

 isfentaríoííti/' Hozzátehetjük. h(j^^y ez ma is i«i;y van. 



Eddig Kkmknv Zsig.mond. 



Igen élesen, de kedvesen is, meg\'ilágitja ezt a 

 sajátságosnak látszó jelenséget az a beszélgetés, a 

 melyet 1887-ben Kossuth L.AJos-sal Turinban folytat- 

 tam s a melynek folyamán a magj-arság törhetetlen 

 royalizmusa is szóba került. I\o.ssuth akkor a követ- 

 kezőt beszélte el nekem. 



Mikor 1849-ben, a köztársaság kikiáltása után, 

 alkalma volt Tiszafüred birájával beszélni, a biró 

 kérésére, telhető alapossággal megmagyarázta neki a 

 királyság és a köztársaság közötti különbséget és az 

 utóbbinak üdvös voltát : és ekkor azt kérdezte a 

 birótól, hog}' most már mi a véleménye? 



A biró habozás nélkül teljes nyíltsággal azt felelte : 

 ,, Belátom én most már, uram, hog}' csakug\'an a 

 köztársaság a jobbik kormányforma; Je valakinek csak 

 kell királynak lenni!'' 



Kossuth erre azt kérdezte tőlem, hogy nekem, 

 ki sokat érintkezem a néppel és bensőbb viszony- 

 lataival is foglalkozom, mi a véleményem e jelenség- 

 okára nézve? 



A felelet, illetőleg megfejtés nagyon egyszerű volt. 

 Mint már tudjuk, a magyar ember családja már legősibb 

 soron is patriarchális szenxzetü és az auktoritáson ala- 

 pul, melynek azonban jogosnak kell lennie. A családfő = 

 gazda a természet jogánál fogva feje a családnak ; 

 ő feleségének ura, neki a család összessége cselédje, 

 melyet azonban a szolgával összetéveszteni nem sza- 

 bad. A birtokról és mindenről a családfő rendelke- 

 zik; ő büntet és jutalmaz, szóval föltétlenül rendel- 



